06.04.26
33/812/141/26
Справа № 484/438/26
Провадження № 33/812/141/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 березня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Тищук Н.О., 
із секретарем – Лівшенком О.С.,
без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , 
визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення – 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, 

У С Т А Н О В И В:
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575462 від 26 січня 2026 року складений про те, що цього дня о 00 год 13 хв, рухаючись в районі будинку № 18 по вул. Т. Марголіс в м. Первомайську, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме - зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
09 березня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову суду. 
Апеляційна скарга мотивована безпідставністю зупинки його транспортного засобу працівниками поліції; працівники поліції не роз`яснили йому його прав; працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте не повідомили з застосуванням якого спеціального технічного засобу, тоді як огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно у медичному закладі.
Отже, працівниками поліції порушено увесь алгоритм дій, що визначено КупАП та відповідними Інструкціями.
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі – Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). 
Вимоги до протоколу про адміністративне порушення, порядок його складання викладені у статтях 254, 256 КУпАП, Інструкції № 1376 та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 № 1395 (далі – Інструкція № 1395).
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575462 від 26 січня 2026 року вбачається, що цього дня о 00 год 13 хв, рухаючись в районі будинку № 18 по вул. Т. Марголіс в м. Первомайську, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме - зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
З доданого до протоколу відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_3 . Переслідувався та був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, про що йому було повідомлено з зазначенням ознак, які у нього вбачаються. Після цього ОСОБА_1 неодноразово пропонували проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Проте, ОСОБА_1 тривалий час ухилявся від надання відповіді на питання про те, чи погоджується він пройти огляд. Після тривалого спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Поведінка водія на відеозаписі свідчить про те, що останній свідомо відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, розуміючи наслідки такої відмови.
Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Склад такого правопорушення є формальним.
Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.

З огляду на досліджені докази та наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, на стан наркотичного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Також ці твердження спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, від підписання якого ОСОБА_1 відмовився, не скориставшись своїм правом зазначити у ньому свою незгоду. Також ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень працівникам поліції, також не скориставшись своїм правом викласти свої заперечення з підстав допущених працівниками поліції порушень.
Отже, та обставина, що про незгоду з обставинами справи та допущеними працівниками поліції порушеннями, ОСОБА_1 заявив тільки після розгляду справи судом першої інстанції, на думку апеляційного суду вказує на  намагання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, уникнути відповідальності шляхом спотворення обставин події та задля ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень при виявленні адміністративного правопорушення та складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, апеляційним судом не виявлено.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, яке правильно кваліфіковано за частиною 1 статті 130 КУпАП.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що обставини справи, встановлені на підставі наявних доказів, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, тобто - порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, та як наслідок - наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.
За такого, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Леванте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Ісмаїлов проти Росії" від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом першої інстанції дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. 
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення апеляційний суд вважає способом його самозахисту та бажанням уникнути відповідальності, що спростовується матеріалами справи.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні. 
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Н.О. Тищук