ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/5865/25 пров. № А/857/42680/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді -  суддів: 	Хобор Р. Б., Бруновської Н. В., Шинкар Т. І.,	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 03 жовтня 2025 року, що ухвалила суддя Микитин Н.М., у місті Івано-Франківську, у справі № 300/5865/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи “Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області” про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо зазначення у направленні на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи інформації про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV наказу МВС України від 03.04.2017 № 285, замість правильної графи І;
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області” від 29.04.2025, оформлене у вигляді довідки № 315/НПп, про визнання ОСОБА_1 придатним до служби в поліції;
- зобов`язати Державну установу “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області” переглянути результати медичного огляду від 29.04.2025 щодо ОСОБА_1 та визначити стан його придатності/непридатності до проходження служби в поліції станом на 29.04.2025, оформивши нове рішення медичної (військово-лікарської) комісії з урахуванням того, що посада ОСОБА_1 відноситься до графи І наказу МВС України від 03.04.2017 № 285.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин. 
Суд першої інстанції зазначив, що позивач 04.04.2025 отримав направлення на медичний огляд № 2412, про що свідчить його підпис на зворотному боці направлення, а отже, саме з цієї дати мав обчислюватися місячний строк звернення до суду. Суд першої інстанції визнав, що медичні документи, надані позивачем (звернення за невідкладною медичною допомогою, амбулаторне лікування, стаціонарне лікування з 07.05.2025 по 13.05.2025), засвідчують недовготривалий період перебування у закладах охорони здоров`я і можуть бути підставою для продовження строку лише на 12 днів — до 27.05.2025. 
Суд першої інстанції вважав, що позивач не обґрунтував неможливість звернення до суду у період з 27.05.2025 по 19.08.2025, а амбулаторне лікування не позбавляло позивача можливості реалізувати право на судовий захист як самостійно, так і через представника, тому визнав причини пропуску строку звернення до суду неповажними та залишив позовну заяву без розгляду.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно визначив початок перебігу місячного строку звернення до суду, оскільки 04.04.2025 було сформовано направлення на М(ВЛ)К, однак ОСОБА_1 не брав участі в його заповненні, а, отримавши документи у відділі кадрового забезпечення, передав їх на М(ВЛ)К. 
Позивач не знав і не міг знати, що працівники кадрового забезпечення ГУ НП неправильно зазначили графу відповідності посади (IV замість І), і обґрунтовано розраховував на законні дії свого роботодавця. Тому саме ознайомлення з направленням не означало усвідомлення позивачем порушення його прав.
Крім того, позивач зазначає те, що його стан здоров`я об`єктивно унеможливлював своєчасне звернення до суду, оскільки позивач мав численні звернення за медичною допомогою протягом березня — травня 2025 року, стаціонарне лікування, а також те, що 28.07.2025 ОСОБА_1 вперше встановили ІІІ групу інвалідності. 
Позивач не міг усвідомлювати факту порушення своїх прав ні 04.04.2025 (день отримання направлення), ні протягом місяця, який передбачений законодавством для захисту порушених прав, оскільки фізичний та психоемоційний стан позивача не дозволяв адекватно аналізувати документи.
У той же час, після встановлення інвалідності позивач уклав договір з адвокатом, який направляв адвокатські запити до відповідачів, і лише після отримання останньої відповіді (21.07.2025) прийняв рішення звернутися до суду. Позов подано 19.08.2025, тобто протягом місяця з моменту, коли позивач реально усвідомив порушення своїх прав.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 займав посаду начальника відділу режиму та технічного захисту інформації ГУ НП в Івано-Франківській області. 
04.04.2025 ГУ НП в Івано-Франківській області оформило направлення на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, у пункті 1 якого зазначило інформацію про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV наказу МВС України від 03.04.2017 № 285. Позивач отримав це направлення 04.04.2025, про що свідчить його підпис на зворотному боці документа. За результатами медичного огляду 29.04.2025 Державна установа “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області” визнала ОСОБА_1 придатним до служби в поліції (довідка № 315/НПп).
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 19.08.2025, тобто зі значним перевищенням місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України, строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції пов`язав початок перебігу місячного строку з датою отримання позивачем направлення на М(ВЛ)К - 04.04.2025.
Проте апеляційний суд вважає, що сам факт отримання направлення на медичний огляд не підтверджує безумовно той факт, що особа, отримавши таке направлення, дізналась про порушення своїх прав.
Апеляційний суд вважає переконливими доводи позивача про те, що зазначення у направленні на М(ВЛ)К про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV замість графі І базується на спеціальних знаннях відповідності посади вимогам наказу МВС України від “Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС” 03.04.2017 № 285, що вимагає обізнаності зі змістом відповідного нормативно-правового акта.
На переконання апеляційного суду, позивач, не маючи спеціальних знань у сфері кадрового діловодства та нормативного регулювання діяльності М(ВЛ)К, обґрунтовано розраховував на правильність дій відповідача при оформленні направлення. 
Помилкове або навмисне зазначення невірної графи відповідності посади є обставиною, яку позивач не міг виявити самостійно без додаткового з`ясування відповідних нормативних вимог. 
Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно визначив 04.04.2025, як безумовний початок перебігу місячного строку.
Також апеляційний суд встановив, що протягом строку, визначеного для звернення до суду (квітень - травень 2025 року), та після спливу відповідного строку відповідач хворів. Як наслідок, позивачу 28.07.2025 вперше встановлено ІІІ групи інвалідності. 
Суд першої інстанції, оцінюючи медичні документи позивача, вважав, що такі документи можуть бути підставою для продовження строку звернення до суду на 12 днів до 27.05.2025, а тому зазначив, що позивач не обґрунтував неможливість звернення до суду у період з 27.05.2025 по 19.08.2025.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких міркувань.
Суд першої інстанції, оцінивши кожен факт звернення позивача за медичною допомогою, визначив конкретні дні непрацездатності, як підставу для продовження строку.
Однак, на переконання апеляційного суду, такий підхід не враховує загальний стан здоров`я позивача, динаміку захворювання та вплив цих обставин в сукупності на можливість позивача не тільки усвідомити факт порушення своїх прав, а й вжити заходів для їх захисту.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся за невідкладною медичною допомогою саме 04.04.2025 у день, який суд першої інстанції визначив як початок перебігу строку звернення до суду, що свідчить про незадовільний стан здоров`я позивача на момент отримання направлення на М(ВЛ)К.
Протягом квітня - травня 2025 року позивач неодноразово звертався за медичною допомогою різного профілю, що свідчить про системний характер захворювань позивача, а не про окремі випадкові чи поодинокі звернення за наданням медичної допомоги.
28.07.2025 ОСОБА_1 вперше встановили ІІІ групу інвалідності, що об`єктивно підтверджує тяжкість та тривалість захворювань позивача у спірний період.
На переконання апеляційного суду, саме встановлення інвалідності, стало вирішальним фактором, який дозволив позивачу виявити невідповідність між даними щодо стану здоров`я позивача вказаними у рішенні М(ВЛ)К та фактичним станом здоров`я позивача, а відтак дізнатись (усвідомити) факт порушення його прав рішенням М(ВЛ)К.
Апеляційний суд також враховує, що після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, ОСОБА_1 діяв добросовісно та активно, оскільки уклав договір з адвокатом, який направив адвокатські запити до відповідачів з метою з`ясування обставин справи та протягом місяця, після отримання відповіді, звернувся з позовом до суду.
Така послідовність дій позивач свідчить про те, що ОСОБА_1 не допустив бездіяльності або зволікання, а вжив усіх залежних від нього заходів для реалізації права на судовий захист після того, як стан здоров`я позивача та наявність підтвердженої інформації про порушення (на думку позивача) його прав, об`єктивно дозволили це зробити.
Апеляційний суд також зазначає, що суд першої інстанції, послався на позицію Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі № 120/4137/18-а про те, що амбулаторне лікування не позбавляє особу можливості реалізувати право на захист порушених прав.
Однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не врахував, що у справі ОСОБА_1 йдеться не лише про амбулаторне лікування, а про сукупність обставин таких як тривалий та системний розлад здоров`я, неодноразові звернення за невідкладною медичною допомогою, стаціонарне лікування та подальше встановлення інвалідності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини у своїй сукупності створювали об`єктивну перешкоду позивачу для звернення до суду.
Отже, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції неправильно визначив дату початку перебігу місячного строку звернення до суду, безпідставно прирівнявши момент отримання позивачем направлення на М(ВЛ)К до моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду та відмова у його поновленні є передчасними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.
Отже, ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу позивача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі № 300/5865/25 скасувати, а справу № 300/5865/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи “Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області” про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар