РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р.        Справа № 597/1830/25 

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Тренич А.Г.
секретар судового засідання Богдан В.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача, адвоката Ковалівського Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відносно нього була винесена постанова №4868 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу 17 000 грн. З даною постановою позивач не згідний, вважає її незаконною, оскільки жодної повістки він не отримував, а також йому не надсилалося жодних викликів у спосіб який би забезпечував належне повідомлення. Крім того, він є особою з інвалідністю ІІІ групи та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Просить постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП скасувати.
Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19.01.2026 відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
27.01.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 видано розпорядження від 22 жовтня 2025 року № 1 на ім`я голови Заліщицької міської ради з метою здійснення оповіщення військовозобов`язаних про необхідність прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 в період часу з 29.10.2025 по 30.10.2025. На виконання вказаного розпорядження Дунівським старостинським округом Заліщицької міської ради направлено лист від 27.10.2025 за № 19-15/6/160 про виконання розпорядження з доданими до листа Актом оповіщення від 27.10.2025 та результатом здійснення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до результату здійснення оповіщення, ОСОБА_1 до групи оповіщення не вийшов та йому відправлено рекомендоване поштове повідомлення з описом вкладення (повістка РТЦК та СП № 52999980). Поштове відправлення №0505392241285 повернулося до відправника – Заліщицької міської ради – з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, що вважається належним оповіщенням військовозобов`язаного. Таким чином позивач вчинив адміністративне правопорушення, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про адміністративне правопорушення згідно норм чинного законодавства.
02 лютого 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач не довів належними і допустимими доказами факт направлення ОСОБА_1 повістки у змісті та формі, визначених Порядком № 560, не надав суду опису вкладення з обов`язковими реквізитами, не підтвердив дотримання спеціального порядку вручення листа з позначкою «Повістка ТЦК» та не довів належного оповіщення позивача до дати явки зазначеної у виклику. 
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просить задовольнити позов.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 не делегував свого представника в судове засідання, у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі його представника.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши позовну заяву, відзив на неї та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно постанови №4868 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.
З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП).
Частина 1 ст.9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальним правилом частини 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню, в якій визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Вказана норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Цим принципом повинна керуватись уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_5 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.
На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок довести свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.
Однак, жодного доказу на підтвердження порушення позивачем вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за обставин, викладених в оскаржуваній постанові відповідач до суду не подав. Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема, які свідчили б про вчинення адміністративного правопорушення.
Суд вважає, що позивач 30.10.2025 не з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_2 з поважної причини, оскільки не отримав повістки про виклик, а тому не знав і не міг знати про дату виклику.
Відповідач не довів належними і допустимими доказами факт направлення ОСОБА_1 повістки у змісті та формі, визначених Порядком № 560, не надав суду опису вкладення з обов`язковими реквізитами, не підтвердив дотримання спеціального порядку вручення листа з позначкою «Повістка ТЦК» та не довів належного оповіщення позивача до дати явки, зазначеної у виклику. 
Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0506933 від 27.08.2015, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 , є інвалідом з дитинства ІІІ групи довічно (по слуху). 
Таким чином у позивача наявні правові підстави для отримання відстрочки, а відтак відсутні як мотив ухилятися від явки до ТЦК та СП. Поведінка позивача не свідчить про умисне невиконання обов`язків чи навмисне ігнорування виклику. Однак за відсутності належного повідомлення та врахування стану здоров`я позивача, висновок відповідача про вчинення правопорушення є необгрунованим.
Крім того, надана позивачем копія постанови № 4868, винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , не містить дати винесення, що унеможливлює встановлення судом строку її оскарження.
Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт свідомого, умисного ухилення від виконання обов`язків військового обліку позивачем. Відсутнє підтвердження факту надіслання та вручення повістки позивачу, тому суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Згідно з статтею 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.
На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 132,139, 143, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення №4868 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень скасувати.
Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП провадженням закрити.
Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2026 року.

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ