ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/8782/24 пров. № А/857/31507/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Стециком Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (далі – Департамент, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Департаменту щодо направлення повідомлення про повернення надміру виплачених коштів №11.2-8.6/7767/24 від 11.07.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позовні вимоги були задоволені повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував, що допомога внутрішньо переміщеним особам призначається, якщо їх житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження, як це чітко визначено у п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 (далі - Порядок №332). Разом з тим, інформаційне повідомлення ОСОБА_1 від 03.04.2022 за №22-04 0000054269-01 з Порталу “Дія” про зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження за адресою : АДРЕСА_1 , яке було долучено до матеріалів справи, сформоване в одноосібному порядку позивачкою, а факт пошкодження/знищення майна документально нею не підтверджено, оскільки це інформаційне повідомлення не було розглянуто органами місцевого самоврядування після його подання. Відтак, право на виплату допомоги внутрішньо переміщеним особам позивачка з 01.05.2022 не мала, а тому відповідно до рішення Департаменту про утримання надміру виплачених сум допомог №50764-992830-Р від 08.07.2024 вона зобов`язана повернути надмірно виплачені кошти в сумі 80000 грн, тобто по 5 000 грн щомісяця за період з 01.05.2022 по 31.08.2023.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено даними її паспорта.
Зареєстрованим місцем проживання позивачки є : АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_2 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та перебувають на обліку в Департаменті, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №764-5000981261 від 12.04.2022, №764-5000981753 від 12.04.2022 та №5690 від 12.04.2022.
12.04.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою за №112/12.04.22 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
У період з 01.05.2022 по 31.08.2023 ОСОБА_1 та її сином було отримано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 80000,00 грн (з розрахунку 3000 грн на малолітнього ОСОБА_2 та 2000 грн – на ОСОБА_1 щомісяця), що не заперечується сторонами спору.
04.07.2024 працівниками Департаменту складено акт №83 за результатами верифікації та моніторингу правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог, згідно якого виявлено, що задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не входить до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих територій ( АДРЕСА_2 ).
08.07.2024 відповідачем було прийнято рішення №50764_992830_Р про утримання надміру виплачених сум допомог, яке мотивоване тим, що одержана позивачкою допомога на проживання в сумі 5000,00 грн на місяця (всього - 80000,00 грн) є неправомірно виплачено, оскільки згідно з довідкою ВПО заявниця зареєстрована в АДРЕСА_2 . Зазначена адреса відповідно до наказу 75 Мінреінтеграції від 25.04.2022, з 01.05.2022 не входила до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Також Дніпровською міською радою (адміністрація Амур-Нижньодніпровського району) надіслано лист №5/3-303 від 01.07.2024, в якому надано інформацію про відсутність відомостей про пошкодження збройною агресією рф проти України об`єкта нерухомості за вище вказаною адресою в реєстрі пошкодженого та знищеного майна.
Повідомленням Департаменту №11.2.8.6/7767/2024 від 11.07.2024 ОСОБА_1 запропоновано повернути надміру виплачену допомогу в розмірі 80000,00 грн на рахунок відповідача в термін до 25.11.2024.
Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка правомірно отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01.05.2022 по 31.08.2023. Відтак, дії Департаменту щодо направлення ОСОБА_1 повідомлення про повернення надміру виплачених коштів №11.2-8.6/7767/24 від 11.07.2024 в сумі 80000,00 грн за період з 01.05.2022 по 31.08.2023 є протиправними. Крім того, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту №50764_992830_Р від 08.07.2024 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум допомог в сумі 80000,00 грн, яка утворилася за період з 01.05.2022 по 31.08.2023. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” №1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VII).
Відповідно до ст.1 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.1 6 ст.29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ч.1 ст.4 Закону №1706-VII).
Згідно ч.3 ст.4 Закону №1706-VII, для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачка зі своїм неповнолітнім сином є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 12.04.2022 за №764-5000981261, №764-5000981753 та №5690.
Частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Тобто, за Законом №1706-VII, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або “інші права”, як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. 
Зокрема, внутрішньо переміщена особа, серед іншого, має право на отримання від держави в особі її органів допомоги на проживання.
До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 “Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг” (далі - Порядок №505).
У зв`язку з набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам”, якою був затверджений Порядок №332, Порядок №505 втратив чинність.
Пунктами 2, 3 Порядку №332 (в первинній редакції) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України №204 від 06.03.2022.
Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 “Про облік внутрішньо переміщених осіб”.
Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах : для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.
Отже, у березні, квітні 2022 року допомога внутрішньо переміщеним особам виплачувалася фактично кожній внутрішньо переміщеній особі, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних.
Як зазначено Департаментом та не заперечується позивачкою, на підставі поданої 12.04.2022 заяви про надання допомоги та рішення Департаменту від 13.04.2022, ОСОБА_1 було призначено та виплачено у березні та квітні 2022 року допомогу в розмірі по 3000 грн для ОСОБА_2 (син заявниці) та 2000 грн – для ОСОБА_1 (заявниця) щомісячно. 
Виплата позивачці та її сину вказаної допомоги за березень та квітень 2022 року не є спірним в межах даної справи. 
Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 16.04.2022 “Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України” пункт 3 Порядку №332 було доповнено абзацами такого змісту : “Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг. Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій”.
Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що з травня 2022 внутрішньо переміщена особа мала право на отримання допомоги, визначеної Порядком №332, якщо вона : 1) перемістилася з території на якій проводяться бойові дії або яка перебуває у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та ця територія визначена в переліку, затвердженому наказом Мінреінтеграції, або 2) житло внутрішньо переміщеної особи зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і така особа подала заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб портал електронних послуг.
Судом встановлено, що м. Дніпро Дніпропетровської обл, з якого перемістилася позивачка разом зі своїм неповнолітнім сином, станом на травень 2022 року не входило до переліку територій, що належить до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022.
Разом з тим, з наданого відповідачем витягу з веб-системи “Єдиної інформаційної системи соціальної сфери” вбачається, що у травні 2022 року позивачка звернулася до Департаменту із заявою про виплату допомоги, у якій зазначила про наявність пошкодженого/зруйнованого майна, у зв`язку з чим їй було автоматично продовжено виплату допомоги по 31.08.2023.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на той час діюча норма права вимагала від особи тільки подання заявки на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб портал електронних послуг, щодо зруйнованого або непридатного для проживання внаслідок пошкодження житла внутрішньо переміщеної особи.
11.07.2023 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №709 “Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб” (далі – Постанова №709), відповідно до підпункту 3 пункту 2 якої, з 01.09.2023 виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови, внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.
Також Постановою №709 Порядок №332 було доповнено пунктами 22-29, згідно із положеннями яких з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги запроваджено процедуру верифікації, що здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.
Так, пунктом 29 Порядку №332 (в редакції на момент проведення Департаментом перевірки права на отримання ОСОБА_1 допомоги) визначено, що у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.
Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат.
У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.
Як видно з матеріалів справи, за результатами перевірки та верифікації у серпні 2023 року Департаментом виявлено, що на депозитному банківському рахунку АТ “Таскомбанк” ОСОБА_1 наявний депозит у сумі більше 100000,00 грн, у зв`язку з чим їй було автоматично припинено виплату допомоги з 01.09.2023.
За продовженням виплати допомоги позивачка до Департаменту не зверталася, припинення виплати допомоги з 01.09.2023 не оскаржує.
У подальшому, 08.07.2024 відповідачем було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум допомог №50764_992830_Р, відповідно до якого, одержана ОСОБА_1 допомога на проживання за період з 01.05.2022 по 31.08.2022 в сумі 5000 грн на місяць (всього - 80000 грн) є неправомірно виплаченою.
Повідомлення №11.2.8.6/7767/2024 від 11.07.2024 позивачці було запропоновано повернути надміру виплачену допомогу в розмірі 80000,00 грн на рахунок Департаменту в термін до 25.11.2024.
Суд зазначає, що предметом цього спору є правовідносини щодо правомірності вчинення Департаментом дій щодо направлення ОСОБА_1 повідомлення про повернення надміру виплачених коштів №11.2.8.6/7767/2024 від 11.07.2024.
Відповідач правомірність своїх дій мотивував посиланням на те, що внаслідок проведеної верифікації виявлено, що позивачка зареєстрована в АДРЕСА_2 . Зазначена адреса відповідно до наказу 75 Мінреінтеграції від 25.04.2022, з 01.05.2022 не входила до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Крім того, на запит Департаменту отримано лист №5/3-303 від 01.07.2024 від Дніпровської міської ради (адміністрація Амур-Нижньодніпровського району), яким проінформовано про відсутність відомостей про пошкодження збройною агресією рф проти України об`єкта нерухомості за вищевказаною адресою в реєстрі пошкодженого та знищеного майна.
Таким чином, відповідач вважав, що ОСОБА_1 у період з 01.05.2022 по 31.08.2023 неправомірно отримувала допомогу внутрішньо переміщеним особам на себе та свого сина на загальну суму 80000,00 грн. 
Натомість позивачка вважає, що 03.04.2022 в застосунку “Дія” за реєстраційним номером №22-04-0000054269-01 нею було зареєстровано заяву про пошкодження її приватного будинку за адресою : АДРЕСА_1 , де вона мешкала зі своїм сином ОСОБА_2 до переміщення у Луцьку міську територіальну громаду. Вказане, відповідно до положень п.3 Порядку №332 надало їй право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Щодо наведеного, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом пункту 3 Порядку №332, яким регламентовано умови отримання внутрішньо переміщеними особами допомоги, починаючи з травня 2022 року допомога надається, зокрема, і тим внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат (в тому числі, через Єдиний державний веб портал електронних послуг).
Таким чином, на момент призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання ні редакція пункту 3 Порядку №332, ні редакція Порядку №332 в цілому, не містила будь-яких додаткових умов, застережень щодо призначення такої допомоги. 
Як уже вказувалося судом вище, статус ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи підтверджено відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.
03.04.2022 в застосунку “Дія” за реєстраційним номером №22-04-0000054269-01 позивачкою було зареєстровано заяву про факт пошкодження її приватного будинку за адресою : АДРЕСА_1 .
Право власності ОСОБА_1 на будинок за вказаною адресою підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №346696132.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-яких застережень, що зруйнованим або пошкодженим має бути саме те житло, у якому внутрішньо переміщена особа була офіційно зареєстрована, чинне на момент призначення ОСОБА_1 допомоги законодавства України не містило. 
Лише з 01.08.2023 (внаслідок внесення чергових змін до Порядку №332) пунктом 7 даного Порядку було визначено, що допомога не призначається внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 01.08.2023, якщо протягом трьох місяців перед зверненням внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).
Як видно з матеріалів справи та не заперечується сторонами спору, виплата допомоги ОСОБА_1 була припинена з 01.09.2023.
Колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на підставі та в межах законодавства, чинного саме в момент виникнення, зміни чи припинення правовідносин, керуючись принципом незворотності дії закону в часі. Правові відносини (реалізація права) регулюються нормами, що діяли на момент звернення до органу, а дії позивача щодо реалізації свого права не можуть бути визнані неправомірними, якщо вони ґрунтувалися на діючому тоді законі. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка правомірно отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01.05.2022 по 31.08.2023. 
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року по справі №140/8782/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук