Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 р. cправа № 520/33960/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ст. 287 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, 61024, код ЄДРПОУ 43316700), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.12.2025 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 79338925.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які він усунув.
Ухвалою суду 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено розгляд справи на 20.01.2026 о 16 год. 00 хв. в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 6, зал № 21.
У судове засідання призначене на 20.01.2026 о 16 год. 00 хв. сторони не з`явились. Враховуючи, що відповідач про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, проте не з`явився і не подавав жодних заяв, клопотань, задля надання відповідачу можливості висловити свої заперечення, суд ухвалив відкласти розгляд і перенести судове засідання на 17:00 04.02.2026.
Відповідачем 26.01.2026 через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву.
У зв`язку з технічними несправностями, викликаними аварійними відключеннями електропостачання у м. Харкові, судове засідання, призначене на 04.02.2026 о 17:00, по справі №520/33960/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправною та скасування постанови, перенесено на 17:30 26.02.2026.
У судове засідання призначене на 26.02.2026 сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. 
Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
У ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вищезазначені приписи КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Позиція позивача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на примусовому виконанні у відповідача знаходилось виконавче провадження ВП 79338925 з примусового виконання виконавчого листа № 520/34069/23 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 23.09.2020 по 20.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Постановою від 13.10.2025 відкрито ВП 79338925. В рамках виконання рішення суду боржник надав державному виконавцю лист, з якого вбачається, що за присуджений період 23.09.2020 по 20.07.2023 боржник нарахував та виплатив позивачеві компенсацію втрати доходу на рівні 0,00 грн., посилаючись на те, що у справі № 520/1567/2020 вже була нарахована та сплачена відповідна компенсація.
Відповідач, постановами від 27.10.2025, 09.12.2025 за не виконання рішення суду в повному обсязі наклав на боржника штраф 
Постановою від 22.12.2025 виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»/
Позивач вважає постанову від 22.12.2025 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 79338925 необґрунтованою, складеною передчасно та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Позиція відповідача
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позов та зазначив, що мотивів щодо незаконності постанови про закінчення виконавчого провадження позивачем не наведено.
Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена законно та на підставі вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Державним виконавцем вичерпано та задіяно усі заходи примусового характеру, що надані Законом (ст.63 Закону України "Про виконавче провадження") та в межах наданої компетенції.

Обставини встановлені судом
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №520/34069/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 23.09.2020 року по 20.07.2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
На виконання вказаного рішення суду Харківським окружним адміністративним судом 29.09.2025 видано виконавчий лист № 520/34069/23, (Т.1, а.с. 85).
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 13.10.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79338925 з приводу виконання виконавчого листа № 520/34069/23 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів з моменту отримання постанови, (Т.1, а.с.8-9).
На адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від боржника надійшов лист від 31.10.2025, згідно якого, ГУ ПФ України в Харківській області добровільно виконано рішення від 28.04.2025 по справі № 520/34069/23, яким зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, на суму нарахованої різниці в пенсії проведеної на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 по справі №520/1567/2020 за період з 23.09.2020 по 31.07.2023 року.
На виконання рішення від 25.03.2020 по справі № 520/1567/2020 з датою набрання законної сили 07.09.2020 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 у розмірі 88% грошового забезпечення на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та за період з 01.01.2016 по 06.09.2020 нараховано компенсацію втрати частини доходів.
За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2016 по 06.09.2020 у розмірі 1548439,16 грн., та нараховано компенсацію втрати частини доходів у розмірі 262350,99 грн., включено до Реєстру судових рішень та виплачено в липні 2023 року.
Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 46 Закону України № 1058-IV, статтею 2 Закону України №2050-ІІІ та Порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
Оскільки з 07.09.2020 виплата пенсії провадиться з урахуванням рішення суду по справі № 520/1567/2020 сума нарахованої компенсації втрати частини доходів відсутня.
Отже, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 520/34069/23 виконано в повному обсязі, (Т.1, а.с. 10-11).
Відповідно до розрахунку, складеного на виконання рішення суду від 28.04.2025 у справі №520/34069/23, сума на доплату компенсації втрати частини доходів становить - 9,00 грн., (Т.1, а.с.12).
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 27.10.2025 та 09.12.202 винесено постанови про накладення штрафу, якими, за не виконання рішення суду в повному обсязі накладено на боржника штрафи на користь держави у розмірі 5100 грн. та 10200 грн., відповідно. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів, (Т.1, а.с. 17-22).
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 19.12.2025 направлено до ГУ НП в Харківській області повідомлення № 79338925 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого, від боржника не надійшло жодного документа, що підтверджує повне виконання рішення суду, а саме здійснення виплати пенсії стягувачу. Просить розглянути питання про притягнення посадових осіб ГУ ПФ України в Харківській області, відповідальних за виконання рішення суду до кримінальної відповідальності за невиконання виконавчого листа, який Харківським окружним адміністративним судом по справі № 520/34069/23 виданий 29.09.2025 року, відповідно до Закону в порядку ст.382 КК України та повідомити державного виконавця та СТЯГУВАЧА про прийняте рішення, (Т.1, а.с.108-109)
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 22.12.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначено, що на теперішній час рішення суду за зазначеним виконавчим документом, не виконано у повному обсязі, а саме: не надано підтвердження нарахування та виплати компенсації за період з 23.09.2020 по 20.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Державним виконавцем в процесі виконання рішення суду, накладено на боржника штраф у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та, за невиконання рішення боржником без поважних причин, штраф у подвійному розмірі. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення Боржником скеровано державним виконавцем до Головного управління Національної поліції у Харківській області. У разі незгоди з проведеним перерахунком пенсії боржником, останній (перерахунок) може бути оскаржено стягувачем безпосередньо до суду. На підставі п. 11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження закінчено, (Т.1, а.с. 23-24).

Норми права, які застосовує суд: процесуальні положення
У КАС України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст. 9 КАС України).

Норми права, які застосовує суд: Конституція та закони, висновки суду
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження серед іншого підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.
Судом встановлено, що від боржника надійшов лист від 31.10.2025, згідно якого, ГУ ПФ України в Харківській області добровільно виконано рішення від 28.04.2025 по справі № 520/34069/23, яким зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, на суму нарахованої різниці в пенсії проведеної на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 по справі №520/1567/2020 за період з 23.09.2020 по 31.07.2023 року.
На виконання рішення від 25.03.2020 по справі № 520/1567/2020 з датою набрання законної сили 07.09.2020 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 у розмірі 88% грошового забезпечення на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та за період з 01.01.2016 по 06.09.2020 нараховано компенсацію втрати частини доходів.
За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2016 по 06.09.2020 у розмірі 1548439,16 грн., та нараховано компенсацію втрати частини доходів у розмірі 262350,99 грн., включено до Реєстру судових рішень та виплачено в липні 2023 року.
Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 46 Закону України № 1058-IV, статтею 2 Закону України №2050-ІІІ та Порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
Оскільки з 07.09.2020 виплата пенсії провадиться з урахуванням рішення суду по справі № 520/1567/2020 сума нарахованої компенсації втрати частини доходів відсутня.
Отже, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 520/34069/23 виконано в повному обсязі, (Т.1, а.с. 10-11).
Відповідно до розрахунку, складеного на виконання рішення суду від 28.04.2025 у справі №520/34069/23, сума на доплату компенсації втрати частини доходів становить - 9,00 грн., (Т.1, а.с.12).
З метою примусового виконання рішення суду у справі №520/34069/23 державним виконавцем 27.10.2025 винесено постанову, якою на ГУ ПФУ в Харківській області накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду.
09.12.2025 державним виконавцем винесено постанову, якою на ГУ ПФУ в Харківській області накладено штраф у подвійному розмірі через невиконання рішення суду.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 19.12.2025 направлено до ГУ НП в Харківській області повідомлення № 79338925 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого, від боржника не надійшло жодного документа, що підтверджує повне виконання рішення суду, а саме здійснення виплати пенсії стягувачу. Просить розглянути питання про притягнення посадових осіб ГУ ПФ України в Харківській області, відповідальних за виконання рішення суду до кримінальної відповідальності за невиконання виконавчого листа, який Харківським окружним адміністративним судом по справі № 520/34069/23 виданий 29.09.2025 року, відповідно до Закону в порядку ст.382 КК України та повідомити державного виконавця та стягувача про прийняте рішення, (Т.1, а.с.108-109)
Відповідач зазначає, що державний виконавець вжив усіх заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», за результатами яких прийняв обґрунтовану й законну постанову про закінчення виконавчого провадження.
Суд не може погодитися з цим висновком з огляду на таке.
З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, на суму нарахованої різниці в пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.
Також суд наголошує, що частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.
Окрім того, Верховний Суд зазначає, що, враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.
Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.
За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
При цьому, суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
У ч. 3 ст.18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
Відповідач зазначає, що державним виконавцем здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.
Водночас слід зауважити про безпідставність вказаних доводів відповідача про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Суд враховує, що відповідач здійснював заходи задля виконання рішення, натомість їх недостатньо для того, щоб закінчувати виконавче провадження. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 420/1511/23, від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020.
Окрім цього, відповідно до доводів позивача й установлених обставин справи, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір, який сплачено позивачем у розмірі 968,96 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
У п. 8 ст. 139 КАС України передбачено: якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 14, 72-80, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, 61024, код ЄДРПОУ 43316700), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.12.2025 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 79338925.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України (протягом 10 днів з дати складання повного судового рішення) та набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України. 

Cуддя А.А. Ширант