П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23020/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
27.10.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморського об`єднаного управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №154750007788 від 02.07.2025 року в частині визначення стажу судді як 29 років 4 місяці та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області визначити ОСОБА_1 стаж судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення ВРП від 22.05.2025 року №1094/о/15-25;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області встановити ОСОБА_1 з 23.05.2025 року довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Одеській області та з травня 2025 року одержує щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Довічне грошове утримання судді у відставці призначено, виходячи виключно зі стажу на посаді судді 29 років 4 місяців, у розмірі 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
На момент призначення і по теперішній час, ГУПФУ не розраховує довічне грошове утримання з урахуванням повного стажу (досвіду) роботи (професіи?ноі? діяльності), що давав право на призначення на посаду судді, а також на посадах в органах прокуратури, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.
Посилаючись на допущення відповідачем протиправної бездіяльності та порушення своїх прав на належне довічне грошове утримання, позивачка вимушена звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Чорноморського об`єднаного управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №154750007788 від 02.07.2025 року в частині визначення ОСОБА_1 стажу судді як 29 років 4 місяці та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити ОСОБА_1 стаж судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення ВРП від 22.05.2025 року №1094/о/15-25.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 з 23.05.2025 року довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211,2 гривень.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Таким чином, керуючись положеннями Закону №2862-ХІІ, Указу Президента України №584/95, суд першої інстанції визначив, що при розрахунку відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки (судді у відставці) підлягає врахуванню стаж роботи на посаді судді (29 років 4 місяці 13 днів), половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах (2 роки 4 місяці 26 днів), стаж роботи на посаді старшого помічника прокурора (4 роки 29 днів), стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (2 роки).
Поряд з цим, суд першої інстанції зауважив на тому, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Не зарахування повного стажу роботи на посаді судді призвело до порушення прав та інтересів позивачки на належне грошове утримання судді у відставці, підтвердило правомірність та обґрунтованість позовних вимог, наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи, помилково залишено поза увагою, що Законом №1402-VIII не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду здійснення іншої трудової діяльності, у тому числі роботи в органах прокуратури, періоду навчання тощо.
Апелянт зауважує на тому, що розмір грошового утримання відповідно до статті 142 Закону №1402 підлягає розрахунку, виходячи з 50% від суддівської винагороди та лише з суддівського стажу роботи. В протилежному, різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів та ставить у нерівне становище інших, які за аналогічних умов мають відповідне право на перерахунок.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, рішенням Вищої ради правосуддя від 22.05.2025 року №1094/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Згідно рішення ВРП, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 37 років 10 місяців 10 днів, у тому числі:
стаж роботи на посаді судді – 29 років 4 місяці 13 днів;
половина строку навчання за денною формою – 2 роки 4 місяці 26 днів;
стаж роботи на посаді старшого помічника прокурора – 4 роки 29 днів;
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки.
Після звільнення з посади судді позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, надавши передбачені законодавством документи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.07.2025 року №154750007788 позивачці призначено довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу на посаді судді 29 років 4 місяці у розмірі 68% суддівської винагороди.
Як свідчать обставини справи, до стажу судді у відставці, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, позивачці не зараховано період роботи на посадах в органах прокуратури, половина строку навчання за денною формою, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.
Не погоджуючись з рішенням ГУПФУ в цій частині, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивачка вернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне довічне грошове утримання судді у відставці.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно приписів статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 визначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Згідно пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
За приписами статті 55 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 і 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Частини перша, третя статті 116 Закону №1402-VIІІ (у редакції, чинній на час подання заяви про відставку) встановлюють, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Згідно статті 137 Закону №1402-VIІІ (у редакції до 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом №1798-VIII (набрав чинності з 05 січня 2017 року) пункт 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року №2509-VIII (набрав чинності 05 серпня 2018 року) статтю 137 Закону №1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону №1402-VIІІ визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.
На день призначення позивачки на посаду судді (23 січня 1996 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року.
Згідно абзацу 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачки на посаду судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Поряд з цим, відповідно до статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивачки на посаду судді) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Також, частиною 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачки на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Абзацом 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року №584/95 (у редакції, чинній на час призначення позивачки на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Разом з цим, згідно пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року №865 (чинної до 01.01.2012 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Згідно актів про призначення, обрання, переведення на посаду судді, стаж ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді становить 29 років 4 місяці 13 днів.
Згідно документів з вищого навчального юридичного закладу, ОСОБА_1 з 01 вересня 1977 року по 26 червня 1982 (4 роки 9 місяців 25 днів) навчалась за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.
Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 після здобуття вищої юридичної освіти 26 червня 1982 року до призначення суддею 09 січня 1996 року обіймала наступні посади: члена Одеської обласної колегії адвокатів з 16 серпня 1982 року по 08 грудня 1991 року (09 років 03 місяці 22 дні); старшого помічника прокурора з нагляду за дотриманням законів про права неповнолітніх Одеської транспортної прокуратури з 09 грудня 1991 року по 08 січня 1996 року (4 роки 29 днів).
Таким чином, відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року №584/95, до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою – 02 роки 04 місяці 26 днів.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII, до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягають зарахуванню роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти – 02 роки.
Відповідно до абзацу 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII, статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню період роботи на посаді старшого помічника прокурора – 04 роки 29 днів.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 37 років 10 місяців 10 днів.
Частиною 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 року №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для виплати позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський