КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №369/5205/25 Головуючий у І інстанції - Скрипник О.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/2560/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів

установив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів, мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2022 року він замовив у ФОП ОСОБА_2 ( ПП «Інвестол») 18 склопакетів загальною вартістю 37069,02 грн, згідно рахунку-фактури №СФ-0000401 від 16 вересня 2022 року.
Вищевказані пакети були поставлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлені майстром ФОП ОСОБА_2 , згідно акту здачі прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2022 року №2729.
В 2024 році позивач виявив в трьох склопакетах набухання і плавлення герметика, у зв`язку з чим звернувся до ФОП ОСОБА_2 про заміну трьох склопакетів або повернення за них коштів, оскільки вважає, що виявлені дефекти на склопакетах свідчать про неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо монтажу склопакетів належної якості, що призвело до порушення герметичності склопакетів та наявності явних дефектів.
Просив суд, розірвати договір купівлі-продажу, в частині продажу трьох склопакетів;
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість трьох склопакетів у сумі 6178,38 грн;
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за час затримання усунення недоліків товару у розмірі 16253,4 грн;
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8000 грн.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на відправку рекомендованого листа у сумі 65 грн;
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2025 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у вересні 2022 року він замовив у ФОП ОСОБА_2 ( ПП «Інвестол») 18 склопакетів загальною вартістю 37069,02 грн, згідно рахунку-фактури №СФ-0000401 від 16 вересня 2022 року.
Вищевказані пакети були поставлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлені майстром ФОП ОСОБА_2 , згідно акту здачі прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2022 року №2729.
Відповідно до переписки через застосунок Viber, гарантія на склопакети 5 років.
У червні 2024 року на трьох склопакетах Апелянтом виявлено дефекти, а саме: набухання і плавлення герметика та його проникнення в середину склопакетів.
Вказані дефекти є суттєвими та впливають на герметичність вказаних склопакетів.
Апелянт намагався вирішити вказане питання у досудовому порядку та звертався до ФОП ОСОБА_2 із листом від 13 червня 2024 року через застосунок Viberпро зазначені дефекти та надав розміри і фото трьох склопакетів і запропонував усунути зазначені дефекти шляхом заміни трьох склопакетів або повернути кошти за зазначені склопакети.
Представник відповідача через застосунок Viber 19 червня 2024 року повідомив апелянта, що у зв`язку з його зверненням сформовано заявку на рекламацію та запропоновано зняти один склопакет для проведення експертизи виробником, а саме: ТОВ «Гласс ЛТД».
Виробник склопакетів повідомив, що після візуального огляду наданого склопакету виявлено ознаки несумісності використаних замовником матеріалів з вторинною герметизацією склопакета.
Відповідальність за вибір матеріалів та визначення сумісності лежить на замовнику.
У відповіді ТОВ «Гласс ЛТД» від 31 липня 2024 року №0731/2 стосовно експертизи вказав, що при зовнішньому огляді наданого склопакету, виготовленого згідно рахунку НО-5008711 від 19 вересня 2022 року, виявлено сліди невідомого матеріалу (фарби, герметика, шпаклівки тощо).
Несумісність використаного матеріалу призвела до руйнування шару вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакету.
Подібні явища досить поширені при встановленні склопакетів в дерев`яні конструкції.
Тестування сумісності матеріалів, що використовуються є компетенцією замовника, якщо здійснюються додаткові маніпуляції зі склопакетами.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відповіді ТОВ «Гласс ЛТД» від 31 липня 2024 року №0731/2.
Так як склопакети апелянту були встановлені майстром відповідача згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2022 року №2729 - то відповідно зазначений майстер при встановленні склопакетів використав матеріали, які є несумісними зі склопакетами, що призвело до руйнування шару вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакету.
Вважає, що прослідковується очевидний причинно-наслідковий зв`язок саме між діями відповідача, які полягають у використанні матеріалів, які є несумісними зі склопакетами та пошкодженнями склопакетів, що включають в себе порушення герметизації, набухання і плавлення герметика.
Також, суд при винесенні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги пояснення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, яке зазначило про те, що погоджується із апелянтом у тому, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо надання споживачу достовірної інформації про продукцію до її придбання.
Крім цього, відповідачем не було надано при встановленні склопакетів документів, що стосуються товару, а саме технічний паспорт, сертифікат якості тощо.
Відповідачем протиправно не було зазначено у гарантійному талоні, хто є виробником склопакетів та зазначено недостовірну інформацію (вказано, що виробником є ПП «Інвестолл»).
Одночасно, зазначено в гарантійному талоні гарантійний строк на товар менший ніж встановлений ДСТУ.
Крім того, відповідачем не додано до товару документів, що стосуються товару, а саме технічний паспорт, сертифікат якості тощо, в яких зазначено гарантійний строк, встановлений виробником.
Згідно з повідомленням виробника стосовно експертизи склопакета, тестування сумісності матеріалів, що використовуються при встановленні склопакетів є компетенцією замовника (ФОП ОСОБА_2 ), якщо здійснюються додаткові маніпуляції зі склопакетами.
Таким чином, продавець, а саме відповідач ФОП ОСОБА_2 несе відповідальність за недоліки склопакетів, оскільки представниками ФОП ОСОБА_2 при встановленні склопакетів використано невідомий матеріал (фарби, герметик, шпаклівки тощо), несумісність використаного матеріалу якого призвела до руйнування шару вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакету.
Тобто недоліки товару виникли при встановленні склопакетів та до передання апелянту товару.
Заявка-рекламація поступила 14 червня 2024 року до відповідача та оскільки інший строк сторонами узгоджений не був недоліки повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати пред`явлення вимоги, тобто до 28 червня 2024 року і на день звернення до суду недоліки товару не усунуті і затримка склала 263 дні.
Ціна одного склопакета згідно з рахунком-фактурою від 16 вересня 2022 року №СФ-0000401 становить 2059,44 грн., тому вартість трьох склопакетів становить 6178,32 грн.
Таким чином, розрахунок неустойки за час затримки усунення недоліків товару становить 16253,40 грн та має обчислення (1% вартості товару х 263 дні затримки усунення недоліків товару.
Крім цього, недоліки товару виникли з вини відповідача, що завдало позивачу моральних страждань, оскільки останній був змушений витрачати час на звернення до відповідача та до суду за захистом свої прав.
Також позивачу завдано моральних страждань, оскільки порушення герметизації впливає на температурний режим у будинку, що потребує додаткових витрат на обігрів та є переживання, що з часом такі ж недоліки можуть з`явитися на інших склопакетах.
Крім цього, у процесі намагання врегулювати ситуацію ФОП ОСОБА_2 намагався ввести в оману апелянта щодо гарантійного терміну на товар.
Всі ці переживання вплинули на психологічний стан апелянта та його дружини, оскільки вони відчули себе ошуканими у складний період часу, оскільки придбання нових склопакетів викликано пошкодженням вікон у будинку внаслідок обстрілів збройними силами росії у березні 2022 року.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив апелянту у стягненні з відповідача 8000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2022 року він замовив у ФОП ОСОБА_2 (ПП «Інвестол») 18 склопакетів загальною вартістю 37069,02 грн, згідно рахунку-фактури №СФ-0000401 від 16 вересня 2022 року.
Вищевказані склопакети були поставлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлені майстром ФОП ОСОБА_2 , згідно акту здачі прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2022 року №2729.
Через застосунок Viber представник ФОП ОСОБА_3 повідомив замовника ОСОБА_1 про те, що гарантія на склопакети складає 5 років.
У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 виявив на трьох склопакетах, які були змонтовані в дерев`яні конструкції, дефекти: набухання і плавлення герметика та його проникнення всередину склопакетів.
У зв`язку з вказаними обставинами позивач надіслав на адресу ФОП ОСОБА_2 фотографії трьох склопакетів з дефектами та запропонував усунути зазначені дефекти шляхом заміни трьох склопакетів або повернути кошти за них, на що ФОП через застосунок Viber 19 червня 2024 року повідомив позивача про необхідність демонтажу одного із склопакетів для проведення експертизи виробником - ТОВ «Гласс ЛТД».
07 серпня 2024 року виробником склопакетів ТОВ «Гласс ЛТД» через застосунок Viber ОСОБА_1 направлена відповідь про те, що після візуального огляду наданого склопакету виявлено ознаки несумісності використаних замовником матеріалів з вторинною герметизацією склопакета. 
Відповідальність за вибір матеріалів та визначення сумісності лежить на замовнику. 
Також було запропоновано ОСОБА_1 встановити назад той самий склопакет або за його рахунок виготовити новий.
Крім того, через застосунок Viber ОСОБА_1 07 серпня 2024 року надіслано відповідь виробника склопакетів стосовно експертизи, в якій зазначено, що при зовнішньому огляді вказаного склопакету, виготовленого згідно рахунку НО-5008711 від 19 вересня 2022 року, виявлено сліди невідомого матеріалу (фарби, герметика, шпаклівки, тощо).
Несумісність використаного матеріалу призвела до руйнування шару вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакетів в дерев`яні конструкції.
Тестування сумісності матеріалів, що використовуються, є компетенцією замовника, якщо здійснюються додаткові маніпуляції зі склопакетами.
Виробник товару (склопакетів) - ТОВ «Гласс ЛТД» провів експертизу якою було встановлено, що несумісність використаного матеріалу призвела до руйнування вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакету. 
Подібні явища досить поширені при встановленні склопакетів в дерев`яні конструкції.
Проведення інших експертиз на предмет якості виготовленого товару, його монтажу та виникнення дефекту товару (склопакетів), причини наявність в них слідів невідомого матеріалу, сторонами по справі не заявлялася.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній причино-наслідковий зв`язок між дією відповідача, яка полягає у монтажі склопакетів неналежної якості (порушення герметизації) та шкодою, завданої з вини відповідача, яка полягає у виявленні в склопакетах дефектів: набухання і плавлення герметика, проникнення всередину склопакетів невідомого матеріалу.
До такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі того, що незважаючи на те, що позивач з дотриманням умов договору та вимог законодавства повідомив відповідача про виявлені ним істотні недоліки товару у період дії гарантійного строку, проте наявність таких недоліків товару, як виявлення в склопакетах слідів невідомого матеріалу (фарби, герметика, шпаклівки), що призвело до руйнування шару вторинної герметизації і як наслідків потрапляння його складників в камеру склопакету, не свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору, оскільки згідно з проведеним дослідження товару та висновком виробника склопакетів ТОВ «Гласс ЛТД», виявлено ознаки несумісності використаних замовником матеріалів з вторинною герметизацією склопакета.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Згідно ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
За правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 702 ЦК України, сторони можуть укласти договір купівлі-продажу товару на підставі ознайомлення покупця із зразком товару (за описом, каталогом тощо).
Договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. 
Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право зокрема на належну якість продукції та обслуговування.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. 
Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). 
Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна містити зокрема, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про захист прав споживачів», гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. 
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено колегією суддів апеляційного суду, відповідачем не було надано при встановленні позивачу склопакетів документів, що стосуються товару, а саме технічний паспорт, сертифікат якості тощо.
Згідно з п. 11.3 ДСТУ Б В.2.7-107:2008 «Склопакети клеєні будівельного призначення», гарантійний строк служби (експлуатації) склопакетів встановлюють у технічній документації, але не менше п`яти років від дня відвантаження.
Отже, відповідачем не зазначено у гарантійному талоні, хто є виробником склопакетів.
Одночасно зазначено в гарантійному талоні гарантійний строк на товар менший ніж встановлений ДСТУ.
Статтею 7 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами чи договором. 
Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.
При виконанні гарантійного ремонту гарантійний строк збільшується на час перебування продукції в ремонті.
Зазначений час обчислюється від дня, коли споживач звернувся з вимогою про усунення недоліків.
Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:
1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;
2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;
3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;
4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року (справа №398/3014/15).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Положеннями ст. 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.
Вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. 
На вимогу покупця на час ремонту йому має бути наданий у користування аналогічний товар, незалежно від моделі, з доставкою.
За кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:
1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.
Частиною 9 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» установлено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.
На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі.
За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.
Пунктом 12 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:
а) він взагалі не може бути усунутий;
б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;
в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором;
Для встановлення істотності недоліку товару необхідно наявність таких ознак: виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням або повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення, а також наявність хоча б однієї з таких ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Частиною 1 ст. 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Згідно з ч. 5 ст. 680 ЦК України, якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту.
Згідно з повідомленням виробника стосовно експертизи склопакета, тестування сумісності матеріалів, що використовуються при встановленні склопакетів є компетенцією замовника (ФОП ОСОБА_2 ), якщо здійснюються додаткові маніпуляції зі склопакетами.
Отже, продавець, а саме ФОП ОСОБА_2 несе відповідальність за недоілки склопакетів, оскільки представниками ФОП ОСОБА_2 при встановленні склопакетів використано невідомий матеріал (фарби, герметик, шпаклівку тощо), несумісність використаного матеріалу якого призвела до руйнування шару вторинної герметизації, і як наслідок потрапляння його складників в камеру склопакету.
Тобто, недоліки товару, виникли при встановленні склопакетів та до передання позивачу товару.
З урахуванням наведених норм матеріального права, а також достовірно встановлених обставин справи, договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 28 вересня 2022 року, в частині трьох склопакетів підлягає розірванню та з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість трьох склопакетів у сумі 6178,32 грн. 
Щодо стягнення неустойки за час затримки усунення недоліків товару, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до зазначеної норми та судової практики, це право суду, а не обов`язок, і воно ґрунтується на таких принципах:
Дискреційні повноваження: Суд оцінює, чи не є розмір неустойки надмірним, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Підстави для зменшення: Суд зменшує неустойку, якщо вона значно перевищує розмір збитків, або за наявності інших обставин, які мають істотне значення (наприклад, часткове виконання зобов`язань, поважні причини прострочення).
Ініціатива суду: Верховний Суд підтверджував, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір неустойки до розумних меж.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені (неустойки) за час затримки усунення недоліків товару, встановила, що заявлена до стягнення сума становить 16253,40 грн. 
Водночас розмір основної заборгованості (вартості трьох склопакетів) становить 6178,32 грн.
Колегія суддів вважає, що заявлений розмір неустойки (16253,40 грн) є неспівмірним із сумою основного зобов`язання (6178,32 грн), понад два з половиною рази перевищує його, що суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості (п. 6 ст. 3 ЦК України).
З метою дотримання балансу інтересів сторін, запобігання безпідставному збагаченню позивача та враховуючи, що основне зобов`язання не є значним, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки за час затримки усунення недоліків товару наполовину, тобто до 8126,70 грн, що є достатньою мірою відповідальності боржника за порушення зобов`язання.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Так, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Порядок відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди передбачений нормами ЦК України, зокрема ст.ст. 1166, 1167, якими реалізовується принцип особистої відповідальності та передбачається вина, як умова відповідальності.
У силу встановленої законом презумпції вини особи, що заподіяла збитки, на неї покладається обов`язок доведення своєї невинуватості.
Відповідальність за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України настає, якщо збитки причинно пов`язані з протиправною поведінкою.
Питання ж протиправної поведінки вирішується з дотриманням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та адміністративного судочинства.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
А відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність.
Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері і обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Оцінюючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів керується тим, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не лише підставою для задоволення моральних страждань, а й відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є неспівмірним характеру правовідносин та завданим душевним стражданням.
При визначенні розміру відшкодування колегія суддів враховує характер порушення, тривалість невиконання зобов`язань, а також те, що заявлена сума не повинна призводити до безпідставного збагачення позивача.
Враховуючи вищевикладене, принцип співмірності, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4000 грн., що є достатньою та справедливою компенсацією у даній справі.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктами 1,2,3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач навів попередній розрахунок суми судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу адвоката, а саме:
- складання позовної заяви - від 5000 грн;
- участь адвоката у одному судовому засіданні 2500 грн;
- складання заяви (клопотання) 1000 грн;
- складання адвокатського запиту 1500 грн;
- складання відповіді на відзив 3000 грн;
- складання заперечення - від 3000 грн;
- складання письмового пояснення - від 1000 грн;
- відправка одного документа поштою 150 грн.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується складність справи, час, витрачений адвокатом на представництво позивача у суді першої інстанції та вважає, що співмірним та справедливим буде відшкодування позивачу витрат на оплату професійної правничої допомоги з урахуванням часткового задоволення позову, у розмірі 5000 грн.
Аналізуючи зазначене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2025 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та розірвання договору купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 28 вересня 2022 року, в частині трьох склопакетів, а також стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості трьох склопакетів у сумі 6178,32 грн., моральної шкоди у розмірі 4000 грн., неустойки за час затримки усунення недоліків товару у сумі 8126,70 грн., витрат за відправку рекомендованого листа в сумі 65 грн., витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.   
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 28.09.2022 р., в частині трьох склопакетів.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) вартість трьох склопакетів у сумі 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) грн. 32 коп. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку за час затримки усунення недоліків товару у сумі 8126 (вісім тисяч сто двадцять шість) грн. 70 коп.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати за відправку рекомендованого листа в сумі 65 (шістдесят п`ять) грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 23 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба