ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 лютого 2026 року
м.Харків
справа № 638/17009/23
провадження № 22-ц/818/589/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу та визнання права іпотекодержателя за іпотечним договором, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Селезень Світлани Володимирівни на рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 18 червня 2025 року, постановлене суддею Цвірюком Д.В.
в с т а н о в и в :
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 02 червня 2017 року в сумі 1 691 876 гривень 77 копійок, що еквівалентно 46 652 дол.США за курсом НБУ станом на 04.11.2023 року; визнати за ОСОБА_1 право іпотекодержателя за іпотечним договором від 02.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М., 02.06.2017 року, зареєстрованим за реєстровим №253, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , стосовно іпотечного майна: нежитлових приміщень напівпідвалу №38-1-:-38-9 загальною площею 110,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути всі судові витрати та витрати на правничу допомогу. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 18 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Селезень Світлана Володимирівна просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, які мають значення для справи, не вірно оцінив докази. Судом не було взято до уваги, що за життя ОСОБА_4 направляв відповідачу вимогу про виконання обов`язку. Крім того у вересні 2021 року позивач звернулась до відповідача в усній формі з вимогою про повернення боргу за договором позики від 02.06.2017 року (зі змінами). Відповідач повернув грошові кошти за договором позики у розмірі 10 000 дол.США, про що була складена розписка. У липні 2023 року відповідач повернув грошові кошти за договором позики у розмірі 1000 дол.США, 06.09.2023 року – у розмірі 800 дол. США. Після чого відповідач на зв`язок не виходив та в добровільному порядку решту заборгованості не повернув. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за Договором позики від 02.06.2017 року відповідачем виконано в повному обсязі вимоги позивача про визнання за нею права іпотекодержателя за іпотечним договором від 02.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М., 02.06.2017 року, зареєстрованим за реєстровим №253 також не підлягають задоволенню. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 02 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 отримав від Соковіча грошові кошти у сумі 1 537 121 грн., що складає еквівалент 58 557,00 доларів США або 52 463,00 Євро.
Відповідно до п.1 вказаного Договору передачу грошей було здійснено до укладення цього договору, а саме – другого червня 2017 року.
Вказаним договором визначено, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 02 червня 2018 року у порядку та в строки, а саме:
-не пізніше 2-го серпня 2017 року – суму, що є еквівалентом 7500 доларів США або 6720 Євро;
-не пізніше 2-го вересня 2017 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го жовтня 2017 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го листопада 2017 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го грудня 2017 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го січня 2018 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го лютого 2018 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го березня 2018 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го квітня 2018 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го травня 2018 року – суму, що є еквівалентом 464 дол.США або 415 Євро;
-не пізніше 2-го червня 2018 року – суму, що є еквівалентом 46881 дол.США або 42008 Євро.
За змістом пункту 2 Договору на підтвердження виконання позичальником своїх зобов`язань на його ім`я позикодавцем видається відповідна розписка. Підтвердженням здійснення розрахунків у повному обсязі та відсутності претензій до позичальника може бути також переданий йому примірник договору позикодавця.
Згідно п.7 Договору за згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладання додаткових угод до цього договору, вчинених письмово.
В забезпечення виконання Договору позики 02.06.2017 року між ОСОБА_4 (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (іпотекодавцем) укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Манерко Л.М. за реєстровим №253, згідно змісту якого з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця за Договором позики іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно – нежитлові приміщення напівпідвалу №38-1-:-38-9 загальною площею 110,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно змісту Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим Договором та/або Договором позики в установлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки. Сторони домовились визначити наступні можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: набуття права власності на предмет іпотекодержателем, продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом.
В подальшому 01 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до договору позики б/н від 02.06.2017 року, відповідно до умов якого сторони вирішили змінити п.1 договору позики б/н від 02.06.2017 року, виклавши його в наступній редакції: «Позикодавець передав Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця у власність гроші в сумі 1 427 106 грн., що складає еквівалент 54 553 дол.США за курсом за домовленістю сторін».
Крім того, сторони вирішили змінити п.2 договору позики б/н від 02.06.2017 року, виклавши його в наступній редакції: «Сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним, а остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 08.06.2019 року у порядку та строки, що передбачені нижче: 
-не пізніше 8-го липня 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 доларів США;
-не пізніше 8-го серпня 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го вересня 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го жовтня 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го листопада 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го грудня 2018 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го січня 2019 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го лютого 2019 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го березня 2019 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го квітня 2019 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-не пізніше 8-го травня 2019 року – суму, що є еквівалентом 487 дол.США;
-останній платіж – не пізніше 8-го червня 2019 року – суму, що є еквівалентом 49 196 доларів США».
Усі інші пункти договору позики б/н від 02 червня 2017 року Сторони вирішили залишити без змін (п.3).
Цей Договір є невід`ємною частиною Договору позики б/н від 02 червня 2017 року та є підставою для внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого Манерко Л.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 02.06.2017 року за реєстровим №253, який було укладено Сторонами в забезпечення умов зазначеного Договору позики (п.4).
01 червня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до договору позики б/н від 02.06.2017 року, відповідно до умов якого сторони вирішили змінити п.1 договору позики б/н від 02.06.2017 року, виклавши його в наступній редакції: «Позикодавець передав Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця у власність гроші в сумі 1 617 080 грн., що складає еквівалент 58 452 дол.США».
Сторони вирішили змінити п.2 договору позики б/н від 02.06.2017 року, виклавши його в наступній редакції: «Сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним, а остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 09.05.2021 року у порядку та строки, що передбачені нижче: 
-не пізніше 9-го квітня 2021 року – суму, що є еквівалентом 30 000 доларів США;
-не пізніше 9-го травня 2021 року – суму, що є еквівалентом 28 452 дол.США;
Усі інші пункти договору позики б/н від 02 червня 2017 року Сторони вирішили залишити без змін (п.3).
Також були внесені відповідні зміни до Іпотечного договору, посвідченого Манерко Л.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, 02.06.2017 року за реєстровим №253, а також внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, що зокрема підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №169660416 від 07.06.2019 року та №247175125 від 05.03.2021 року.
11 червня 2021 року ОСОБА_4 у присутності двох свідків вручено ОСОБА_2 лист-вимогу про погашення заборгованості за договором позики від 02.06.2017 року в термін до 05.07.2021 року у сумі 58 400 доларів США.
Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08.09.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Любові Петрівни №16/01-16 від 09.02.2024 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2023 року №1795.
03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов”язання та вимога про усунення порушення основного зобов`язання, а саме суми позики у розмірі 1 705 597,12 грн., що є еквівалентом 46 652 дол.США.
Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до приписів чинного цивільного законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України), спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаними з його особою (ст.ст. 608, 1219 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
За положеннями ч.1 ст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦК України(ч.2ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, з визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.
Відповідно до ст. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має буті повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Матеріали справи свідчать проте, що заборгованість перед позивачем як спадкоємицею позикодавця у відповідача по даній справі відсутня, оскільки останнім сума боргу була повернута. 
Даних про те, що після укладення договору позики 02.06.2017 року ОСОБА_2 отримував від ОСОБА_4 додаткові кошти матеріали справи не містять. 
Наступне укладення договорів про внесення змін до договору позики від 02.06.2017 року полягало у викладенні у новій редакції пункту договору щодо незначного уточнення розміру заборгованості та графіку повернення суми боргу.
На підтвердження факту повернення суми боргу за Договором позики від 02.06.2017 року сторонами надано до суду наступні розписки: 
-без дати, згідно змісту якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 7500 дол.США у рахунок Договору позики від 02.06.2017 року;
-від 12.10.2017 року, згідно змісту якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 928 дол.США в рахунок Договору позики від 02.06.2017 року;
-від 03.04.2018 року, згідно змісту якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 18 568 дол.США у рахунок Договору позики від 02.06.2017 року;
-від 03.06.2020 року, згідно змісту якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 53 850 доларів США у рахунок договору займу від 02.06.2017 року;
-від 30.09.2021 року, згідно змісту якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 дол.СЩА в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за Договором позики б/н від 02.06.2017 року.
Достовірність та дійсність вказаних розписок сторонами не оспорювалась.
Таким чином борг за договором позики від 02.06.2017 року відповідачем повернутий в повному обсязі.
Даних про наявність інших зобов`язань, за якими ОСОБА_2 сплачував гроші за вказаним розписками матеріали справи не містять.
Той факт, що за життя спадкодавець звертався до ОСОБА_2 з листом – претензією про повернення коштів не є належним доказом наявності невиконаного боргового зобов`язання з огляду на зміст розписок про повернення коштів у сумі не менше, ніж сума боргу.
Висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача перед позивачем згідно умов Договору позики від 02.06.2017 року відсутня, відповідає фактичним обставинам справи.
Згідно ст. ст. 12, 80ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання апелянта на те, що кошти не були повернуті та мається заборгованість спростовується матеріалами справи.
Належних і допустимих доказів на підтвердження наявності невиконаних боргових зобовязань матеріали справи не містять.
Посилання на те, що сплата відповідачем частини коштів після смерті батька на користь позивача свідчить про визнання боргу, є безпідставною.
Доказів, що відповідач визнавав наявність боргових зобов`язань у зазначеному позивачкою розмірі та саме за договором позики від 02.06.2017 року матеріали справи не містять.
Висновок суду про відмову у позові відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383, 384ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Селезень Світлани Володимирівни - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 18 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:   О.В. Маміна
Судді:   О.Ю. Тичкова
В.Б.Яцина