Номер провадження: 22-ц/813/3359/26 
Справа № 499/108/25
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович, на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року про призначення експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та зобов`язання внесення змін до актового запису, -
В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та зобов`язання внесення змін до актового запису, в якому просила:
- встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати уповноважений орган реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис про народження №148 від 23 липня 2021 року, який складений Саратським відділом ДРАЦС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі також – Саратський відділ) на ім`я ОСОБА_4 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, змінити прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », по батькові змінити з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », ім`я, дату народження та місце народження залишити без змін.
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та зобов`язання внесення змін до актового запису.
Разом із позовною заявою ОСОБА_2 також подала до суду клопотання про призначення судової експертизи, в якому просила призначити по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
Проведення експертизи, в строк не пізніше 30 календарних днів з дня надходження матеріалів справи, доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65082, м. Одеса, провулок Валіховський, 4), та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.
Зобов`язано Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (01601, Україна, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали направити до Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ємність зі зразком біологічного матеріалу ОСОБА_3 , який відібраний 29 червня 2023 року.
Матеріали цивільної справи №499/108/25 направлено до Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».
Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць К.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року та відмовити в задоволенні клопотання про призначення по справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.
Учасники справи в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку судових повісток-повідомлень до електронного кабінету Електронного суду (а.с. 55-58).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема висновку експертизи, у тому числі судово-генетичної.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються на дослідження та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Призначаючи в даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, суд першої інстанції вірно зазначив, що для повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи по суті, потрібні спеціальні знання, тому є необхідним призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць К.В. фактично зводяться до того, що призначення в даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи є передчасним, позивачка не довела необхідності такої експертизи, не скористалась іншими альтернативними засобами доказування передбаченими ЦПК України, 
Однак, колегія суддів не приймає до уваги дані твердження апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 в справі №638/2304/17).
Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
У частині 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина 1 статті 135 СК України).
Відповідно до частини 1-2 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.
За приписами до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.
Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1, 3 ст. 102 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.
Так, згідно ст. 143 ЦПК України, суд призначає експертизу для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.
Згідно ч. 2 ст. 102 предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Як було встановлено, предметом позову у даній справі є встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Тому, для з`ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та народженою позивачкою дитиною, необхідні спеціальні знання в галузі судової медицини, без яких беззаперечно встановити факт батьківства неможливо.
Враховуючи предмет позову, колегія суддів вважає, що призначення судом першої інстанції судової молекулярно-генетичної експертизи є доцільним та сприятиме всебічному та об`єктивному встановленню фактичних обставин справи.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції щодо необхідності проведення в даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи.
На підставі наведеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович залишити без задоволення.
Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 05 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 23 квітня 2026 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда