П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2026 р.         Справа № 596/449/26
Провадження № 3/596/183/2026
Суддя Гусятинського районного суду Тернопільської області Лисюк І.О., за участю секретаря судового засідання Кузик М.Я., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Чортківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619048, 09.03.2026 року о 15:55 год. в м.Тернополі по вул. Мазепи, 1 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 31093 д.н.з. НОМЕР_2 не вибравши безпечної швидкості, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення із автомобілем Mitsubishi Golt днз НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих осіб не було. Після чого залишив місце даної ДТП, чим порушив вимоги п.2.10 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ст. 122-4 КУпАП. 
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні просив про закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що умислу покинути місце ДТП він не мав.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.
Правилами ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619048 від 19.03.2026 року, 09.03.2026 року о 15:55 год. в м.Тернополі по вул. Мазепи, 1 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 31093 д.н.з. НОМЕР_2 не вибравши безпечної швидкості, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення із автомобілем Mitsubishi Golt днз НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих осіб не було. Після чого залишив місце даної ДТП, чим порушив вимоги п.2.10 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ст. 122-4 КУпАП. 
Згідно приписів п.2.10 (а) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Стаття 122-4 КУпАП (Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), передбачає відповідальність у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Як встановлено, доказів того, що ОСОБА_1 умисно залишив місце пригоди в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не має, у зв`язку з чим його вина в порушенні п.2.10 (а) ПДР України, про що йдеться у протоколі серії ЕПР1 №619048 від 19.03.2026 року, не доведена.
Оскільки матеріали справи не містять доказів навмисного залишення ОСОБА_1 місця ДТП з умислом уникнути відповідальності та покарання за вчинене адміністративне правопорушення, вважаю обґрунтованими доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме умисного залишення місця ДТП.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є недоведеною.
За встановлених обставин, слід закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Керуючись ст.ст.ст. 40-1, 122-4, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Повний текст постанови складений 14.04.2026.

Суддя Гусятинського районного суду 
Тернопільської області Ірина ЛИСЮК