ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р.	Справа № 440/2410/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, по справі № 440/2410/24
за позовом Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації 
до  Полтавської міської ради  треті особи  Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції  
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської обласної військової адміністрації звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської міської ради в якому просить зобов`язати Полтавську міську раду протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - Особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, на, умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року задоволено позов.
Зобов`язано Полтавську міську раду протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - Особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, на, умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Полтавська міська рада, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального, процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що Полтавським окружним адміністративним судом було проігноровано сам факт перебування Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції в статусі орендаря (користувача) майна, що за застосованою судом судовою практикою, вищезазначеними приписами законодавства, передбачає покладання на користувача зобов`язання з укладення охоронного договору з уповноваженим органом. Таким чином у відповідності до правового порядку укладання охоронного договору, встановленого приписами вищезазначених норм права, належними сторонами охоронного договору є: ??Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (орендар) (код ЄДРПОУ 43316700, адреса: 40003, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 28) та ??Департамент культури, молоді та сім?ї Полтавської міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, рішенням одинадцятої сесії Полтавської міської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення" надано статус пам`ятників історії та архітектури місцевого значення спорудам згідно додатку №1, до якого включено будівлю Особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві.
Листом від 29.11.2022 № 01-20/1620 Департамент культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації повідомив Полтавську міську раду про необхідність укласти охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.
Листом від 24.01.2024 № 01-20/160 Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації повідомлено, що охоронний договір не укладено.
Як стверджує прокурор, на цей час охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - Особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, із власником не укладено, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави в сфері охорони культурної спадщини Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради та дає право прокурору на звернення до суду в інтересах держави з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо укладення охоронного договору, передбаченого статтею 23 Закону №1805-III, не виконав. Така поведінка відповідачів свідчить лише про відсутність у них наміру добровільно виконати вимоги закону, що суперечить загальним засадам правової держави.
Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-III "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон №1805-III), з моменту набрання чинності якого, тобто з 12.07.2000, втратив чинність Закон Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури".
Об`єкт культурної спадщини, відповідно до визначення наведеного у ст. 1 Закону №1805-III, - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Аналогічно пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1805-III передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 17 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", перелік пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.
При цьому, пам`ятка культурної спадщини визначається цим Законом як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 24 Закону №1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону №1805-III передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Отже, законодавством передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.
Тобто, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону №1805-III, є адміністративним договором.
Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18, який в силу ч. 5 ст. 242 КАС України має враховуватись судом.
Частиною 3 ст.23 Закону №1805-III передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" Кабінет Міністрів України 28.12.2001 постановою №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Відповідно до п.п.1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Згідно з п.5 Порядку №1768, в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
З огляду на наведене вище, укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Рішенням одинадцятої сесії Полтавської міської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам?ятників історії та архітектури місцевого значення" надано статус пам?ятників історії та архітектури місцевого значення спорудам згідно додатку №l. до якого включено будівлю "Особняк Нев?яндта (Невіандта)" по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві. 
Листом від 29.11.2022 №01-20/1620 Департамент культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації повідомив Полтавську міську раду про необхідність укласти охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради від 01.02.2017 року №01-05/01-11/127, що міститься в матеріалах справи, повідомлено, що громадський будинок літ.А-1-2, який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Соборності,8 є об?єктом нерухомого майна, який перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради та знаходиться на балансі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» №2» Полтавської міської ради. (а.с.44 т.1)
Крім того, з наданого витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що будівля за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 8, перебуває у комунальній власності Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради. (а.с.43 т.1)
Враховуючи вказане, власником будинку літ.А-1-2 за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 8, що є комунальною власністю, є Територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради.
Разом з тим, охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини, яким є Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради, відповідачем, як власником пам`ятки культурної спадщини, не укладено, що підтверджується листом від 24.01.2024 № 01-20/160 Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації.
Так, приписами ст. 23 Закону №1805-III встановлено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір
Колегія суддів звертає увагу, що саме юридичні або фізичні особи, у власності яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, або уповноваженим ним особи зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка.
Тобто, обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки (особу) або уповноважений ним орган (особі), і саме власник, а за наявності уповноваженого органу такий орган, повинен бути його ініціатором. 
При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта, на те, що відповідальною стороною в укладені охоронного договору є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції у зв`язку з тим, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції є орендарем відповідно до договору оренди нерухомого майна від 24.07.2023 №154/2, виходячи з наступного.
За змістом розділу 1 Договору оренди нерухомого майна від 24.07.2023 №154/2 об`єкт оренди нежитлові приміщення площею 541,8 кв.м. за адресою: вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, Управління майном комунальної власності (Орендодавець) та комунальне підприємство «Житлово-комунальна організація№ 2» (Балансоутримувач) передають, а Східне міжрегіональне управління юстиції (Орендар) приймає у строкове платне користування майно, зокрема, нежитлові приміщення площею 541,8 кв.м., що розташовані за адресою м. Полтава, вул. Соборності, 8.
Так, відповідно до пункту 6.6 Договору оренди нерухомого майна від 24.07.2023 №154/2 орендар зобов?язаний виконувати усі обов`язки Балансоутримувача за охоронним договором.
Між тим, вказаний пункт Договору оренди не встановлює обов`язку орендаря укладати охоронний договір, а лише зазначає, що орендар зобов`язаний виконувати вимоги охоронного договору (якщо такий укладено власником), у частині, що стосується балансоутримувача.
Статтею 8 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що балансоутримувач майна, включеного до одного з Переліків, вживає заходів для укладення охоронного договору щодо об`єктів, внесених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, інших об`єктів культурної спадщини, які включені до одного з Переліків. Балансоутримувач зобов`язаний передати орендарю копію охоронного договору, укладеного балансоутримувачем з відповідним органом охорони культурної спадщини, за актом приймання-передачі. Орендар зобов`язаний виконувати умови охоронного договору, про що зазначається у договорі оренди.
Отже, зазначеною нормою передбачено обов`язок балансоутримувача вживати заходів для укладення охоронного договору, а не покладено обов`язок укласти такий договір.
При цьому, пунктом 44 постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 р. № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» встановлено, що Якщо об`єктом оренди є пам`ятка культурної спадщини, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина (далі - пам`ятка), балансоутримувач протягом двох робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря або орендодавця про включення майна до Переліку відповідного типу надсилає таку заяву та додані до неї документи відповідному органу охорони культурної спадщини.
До заяви додається укладений власником пам`ятки, уповноваженим ним органом (особою) або балансоутримувачем з органом охорони культурної спадщини примірник охоронного договору на об`єкт, або лист власника пам`ятки, уповноваженого ним органу (особи) або балансоутримувача до органу охорони культурної спадщини із проханням подати проект договору, якщо охоронний договір не укладено.
Крім того, відповідно до п.1 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» обов`язок укладення охоронного договору прямо покладено саме на власника пам`ятки або уповноважений ним орган (особу).
Отже, враховуючи вищенаведене, обов`язок щодо укладання охоронного договору належить власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу, балансоутримувачу, але не орендарю.
Між тим, на орендаря покладається обов`язок з виконання умов вже укладеного охоронного договору, але не щодо його укладення.
Таким чином, обов`язок щодо укладення охоронного договору не може покладатися на орендаря, оскільки він зумовлений правовим статусом саме власника об`єкта культурної спадщини.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до письмових пояснень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що зазначена будівля не перебуває на балансі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та управління не є його балансоутримувачем. При цьому, на вимогу колегії суддів протилежного представником Полтавської прокуратури не наведено та доказів, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції є балансоутримувачем не надано.
Крім того, в Договорі оренди нерухомого майна від 24.07.2023 №154/2 встановлено, що балансоутримувачем є комунальне підприємство «Житлово-комунальна організація№ 2».
Щодо посилань апелянта на те, що зобов`язання укладення охоронного договору покладається на балансоутримувача щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, яким на даний час є Управління майна комунальної власності міста у зв`язку з прийнятим рішенням сімдесят другої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 31.10.2025 «Про деякі питання щодо комунального майна Полтавської міської територіальної громади», яким цьому органу передано комунальне майно на праві узуфрукта безстроково, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, пунктом 10 рішення сімдесят другої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 31.10.2025 «Про деякі питання щодо комунального майна Полтавської міської територіальної громади» вирішено припинити право господарського відання КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради (код ЄДРПОУ 13961729) та закріпити безстроково на праві узуфрукта комунального майна за Управлінням майном комунальної власності міста (код ЄДРПОУ 13967034) об`єкти комунальної власності (пам`ятки архітектури): громадський будинок за адресою: вул. Соборності, 8, м. Полтава, загальною площею 541,8 кв.м.
Уповноважити начальника Комунального підприємства «Житлово експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради Олександра Ландаря від імені власника майна – Полтавської міської ради, передати узуфруктарію Управлінню майном комунальної власності міста в особі начальника управління Наталії Курнакової на праві узуфрукта комунального майна – об`єкти комунальної власності (пам`ятки архітектури), зазначені в пункті 10 цього рішення, шляхом підписання акту приймання-передачі. 
Уповноважити Управління майном комунальної власності міста вжити заходи, спрямовані на виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», стосовно об`єктів пам`ятки архітектури зазначених в пункті 10 цього рішення. 
Внести зміни до договорів оренди, укладених із Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, щодо оренди об`єктів, зазначених в пункті 10 цього рішення, в частині зобов`язання орендаря дотримання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та укладення охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини.
З аналізу вказаного рішення вбачається, що Управління майном комунальної власності міста наділяється правом узуфрукта та зобов`язано вживати заходів щодо дотримання вимог Закон України «Про охорону культурної спадщини».
Разом з цим, зазначеним рішенням не встановлено прямого обов`язку щодо укладення охоронного договору, а також не надано окремих повноважень на здійснення таких дій. Водночас рішення не конкретизує, які саме заходи мають бути вжиті Управління майном комунальної власності міста з метою виконання вимог Закон України «Про охорону культурної спадщини».
Враховуючи вказане Полтавська міська рада, як власник пам`ятки культурної спадщини - будівлі особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, протягом 1 місяця з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність та визнання будівлі щойно виявленим об`єктом історії та архітектури повинен був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини, а саме: Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації.
Доводи апелянта, що уповноваженим органом з яким укладається охоронний договір є Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Колегія суддів зазначає, що приписами п.17 ч.1 ст.6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій віднесено укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Разом з цим, п.11 ч.2 ст.6 Закону №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.
Таким чином, повноваження щодо укладення охоронних договорів віднесено до компетенції обласних державних адміністрацій, а ради уповноважені на вчинення таких дій, якщо укладення таких договорів делеговано їм органом охорони культурної спадщини вищого рівня.
Так, Наказом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації «Про укладення охоронних договорів» від 22.11.2021 №186, повноваження укладати охоронні договори на пам`ятки та щойно виявленні об?єкти культурної спадщини делеговано структурним підрозділом сфери охорони культурної спадщини міських рад, виконавчих комітетів територіальних громад.
При цьому, пунктом 3 цього наказу визначено, що у разі, якщо власниками або користувачами об`єктів є структурні підрозділи виконавчого комітету або ради відповідних сільських, селищних, міських об?єднаних територіальних громад, охоронний договір укладається між ними та відповідним підрозділом Полтавської обласної державної адміністрації (Департаментом культури і туризму облдержадміністрації). 
Наказом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації № 68 від 08.06.2023 «Про внесення змін до наказу Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації Nє 186 від 22.11.2021 «Про укладання охоронних договорів», пункт 3 наказу викладено у наступній редакції: у разі, якщо власником або користувачем об?єктів є територіальна громада, охоронний договір укладається між нею та відповідним підрозділом Полтавської обласної військової адміністрації (Департаментом культури і туризму і облдержадміністрації). 
У подальшому, наказом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової (державної) адміністрації «Про укладення охоронних договорів» №125 від 14.10.2025 визнано такими, що втратили чинність Наказ Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації «Про укладення охоронних договорів» від 22.11.2021 №186 та Наказ Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації № 68 від 08.06.2023 «Про внесення змін до наказу Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації Nє 186 від 22.11.2021 «Про укладання охоронних договорів».
Пунктом 2 Наказу №125 від 14.10.2025 визначено, що у разі коли пам`ятка щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини перебувають у державній власності та передані до сфери райдержадміністрації (військової адміністрації) або належить комунальній власності відповідної територіальної громади, охоронний договір укладається між власником (користувачем) пам?ятки, шойно виявленого об?єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноваженим ним органом (особою) незалежно від форми власності на зазначені об?єкти та органом охорони культурної спадщини обласної держадміністрації (військової адміністрації) - Департаментом культури і туризму Полтавської обласної державної (військової) адміністрації.
Отже, судом першої інстанції правильно визначено, що Департамент культури і туризму Полтавської обласної державної (військової) адміністрації є уповноваженим органом, з яким укладається охоронний договір.
Доводи апеляційної скарги, що правовідносини щодо укладення охоронного договору мають врегульовуватись діючими правовідносинами на момент набуття статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки застосуванню підлягає законодавство, яке чинне на момент звернення позивача з позовною заявою до суду та на час розгляду прави судом апеляційної інстанції. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку пред`явлення прокурором позову зобов`язального характеру є ефективним способом захисту інтересів держави, що спрямований на реалізацію державою примусу в частині збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення, а тому вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову, шляхом зобов`язання Полтавську міську раду протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - Особняк Нев`яндта (Невіандта) по вул. Соборності, 8 у м. Полтаві, на, умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 по справі № 440/2410/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 19.03.2026 року