Справа № 420/38294/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,
за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.С.,
представника позивача Лях Р.М.,
представника відповідача Витіщенко О.О., Болтущенко А.О., Порохової А.Є. 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» звернулось до суду з позовом до Одеської митниці, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було надано повний перелік документів, передбачених ст. 53 Митного кодексу України, які чітко підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару та не містять розбіжностей. Позивач наголошує, що зауваження відповідача, щодо форми прайс-листа, неможливості перевірки QR-коду в експортній декларації та відсутності географічного пункту в умовах FOB є необґрунтованими, оскільки ці документи мають допоміжний характер, а розбіжності між даними інвойсу та декларації країни відправлення (КНР) фактично відсутні. Крім того, посилання відповідача на інформацію з баз даних ЄАІС Держмитслужби про вищий рівень вартості в інших митних оформленнях не може бути самостійною підставою для коригування, оскільки митна вартість залежить від конкретних умов поставки та характеристик товару. Таким чином, оскаржуване рішення про коригування митної вартості № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025 є протиправним, оскільки прийняте без належних доказів недостовірності заявлених відомостей.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що заявлена позивачем митна вартість товарів (асинхронних електродвигунів виробництва SHANXI ELECTRIC MOTOR) не була підтверджена належними документами через наявність суттєвих розбіжностей та неповноту відомостей. Зокрема, митниця вказала на невідповідність цін у наданих інвойсах та митній декларації країни відправлення, відсутність у прайс-листі терміну його дії, а також неможливість перевірки QR-коду на експортній декларації. Оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» не надало на запит органу додаткових документів для усунення цих сумнівів, відповідач вважає рішення про коригування митної вартості № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025 правомірним та прийнятим із застосуванням резервного методу після консультацій, щодо неможливості використання інших методів оцінки.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.
У запереченнях відповідач наголошував на безпідставності позову та відсутності підстав для його задоволення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Між позивачем та компанією SHANXI ELECTRIC MOTOR MANUFACTURING CO., LTD (Китай) було укладено контракт поставки № 14102021 від 14.10.2021, відповідно до умов якого позивач виступає покупцем, а компанія SHANXI ELECTRIC MOTOR MANUFACTURING CO., LTD продавцем. Відповідно до п. 2.1. Контакту поставки продавець зобов`язується поставляти покупцеві товари, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари у відповідності до положень цього Договору (а. с. 36 - 38).
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» здійснило декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією № 25UA500500032359U6 від 15.10.2025, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з Митним кодексом України (а.с. 47 - 49).
Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025 (а. с. 58 - 59).
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025 зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору не може бути застосовано, оскільки, подані документи містять розбіжності та не можуть бути використані для підтвердження заявленої вартості, а саме: 
1. Прайс-лист від 07.05.2025 б/н адресований безпосередньо ТОВ "ДНІПРОРЕСУРС", тобто даний прайс-лист виробника товарів не призначений для необмеженого кола осіб та не може використовуватись для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів. Крім того, у наданому до митного оформлення прас-листі не зазначено термін його дії, тому не відомо чи був він дійсний на момент виставлення інвойсів від 28.07.2025 №№INV2025SD0722,INV2025SD0722/1,INV2025SD0722/2,INV2025SD0722/3,INV2025SD0722/4,INV2025SD0722/5, INV2025SD0722/6, INV2025SD0722/7;
2. Зазначені у митній декларації країни відправлення від 30.07.2025 № 021720250000207867 ціни товарів не відповідають цінам, зазначеним в інвойсах від 28.07.2025 №№ INV2025SD0722, INV2025SD0722/1, INV2025SD0722/2, INV2025SD0722/3, INV2025SD0722/4, INV2025SD0722/5, INV2025SD0722/6, INV2025SD0722/7; в декларації зазначені умови поставки FOB, але не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця; QR код, який міститься в копії митної декларації країни відправлення немає можливості перевірити (при перевірці відображається помилка).
Одеська митниця приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість другорядним резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.
Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до Митного кодексу України або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 цього Митного кодексу України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Статтею 543 Митного кодексу України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.
До митної справи відповідно до ст. 7 Митного кодексу України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Відповідно до п. 23 та 24 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою ст. 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу, щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 та 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.
Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч. 3 Митного кодексу України ( - розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025 відповідач зазначає, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору не може бути застосований. Зокрема, митний орган стверджує, що наданий прайс-лист виробника має суб`єктивний характер і не містить терміну дії, ціни в експортній декларації країни відправлення нібито не відповідають інвойсам, а також відсутня можливість перевірки QR-коду в копії зазначеної декларації. Крім того, відповідач посилається на невідповідність заявленої вартості рівню цін, наявному в інформаційних базах даних ЄАІС Держмитслужби.
Так, відповідно до п. 2.1. контракту поставки № 14102021 від 14.10.2021 покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари у відповідності до положень цього Договору (а.с. 36). На виконання умов Контракту сторонами підписано проформу-інвойс № SD2025091 від 09.05.2025 на загальну суму 354652 дол США, яка підтверджує погодження замовлення (а. с. 30). Факт повної оплати товару позивачем підтверджується платіжними інструкціями № 265 від 14.05.2025, № 280 від 02.07.2025 та № 281 від 09.07.2025, суми та призначення платежів у яких повністю відповідають даним Контракту та Проформи-інвойсу (а. с. 52 - 54).
Суд бере до уваги, що доводи позивача про те, що загальна сума оплат, номер та дата контракту поставки, номер та дата проформи-інвойсу у призначенні платежів, а також умови оплати чітко відповідають даним проформи-інвойсу № SD2025091 від 09.05.2025. Зокрема, загальна сума та призначення платежів повністю узгоджуються з умовами контракту поставки та вказаної проформи-інвойсу, що підтверджується платіжними інструкціями.
Так, відповідно до умов оплати позивачем здійснено платежі, що в сукупності складають повну вартість товару за проформою-інвойсом № SD2025091 від 09.05.2025. Так, позивач здійснив передоплату за платіжною інструкцією № 265 від 14.05.2025, та у подальшому оплата товару проведена платіжними інструкціями № 280 від 02.07.2025 та № 281 від 09.07.2025.
У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. Умови оплати товару є вільним вибором сторін договору, як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат та не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару.
Щодо надання прайс-листу виробника, як обов`язкового документа під час митного оформлення, так само, як і не встановлює форми, якій він має відповідати, суд зазначає, шо даний документ є довільної форми, який складається стороною договору у тому вигляді, який прийнятий на її підприємстві. Жодний нормативно-правовий акт не встановлює вимог до форми або змісту прайс-листа, отже, посилання відповідача на те, що наданий під час митного оформлення прайс-лист не може бути використаний необмеженим колом осіб, є безпідставним та недоцільним. Зазначена позиція повністю кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній з аналогічного питання, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 815/532/17.
Щодо посилання відповідача на відсутність платіжних документів, що підтверджують оплату послуг перевезення, слід зазначити, що відповідно до умов, погоджених між позивачем та експедитором у договорі транспортного експедирування № 08.07.2025/1537 ОД від 08.07.2025, оплата послуг здійснюється на підставі виставлених рахунків (а.с. 21 - 24).
В день митного оформлення обов`язок, щодо повної оплати послуг не настав або перебувати в процесі виконання, оскільки рахунок від експедитора № TG081025029 виставлений 08.10.2025. Таким чином, на момент подання митної декларації - 15.10.2025, надання підтверджуючих платіжних документів не завжди є можливим, що не спростовує факт включення витрат на транспортування до митної вартості на підставі довідки про транспортні витрати № 20651 від 08.10.2025 (а.с. 15).
До того ж позивачем надано заявку на надання транспортно-експедиторських послуг № 1 від 31.07.2025, що спростовує твердження про її відсутність (а. с. 28).
Отже, принцип обґрунтованості рішень вимагає від митного органу не лише зазначити саму розбіжність, а й вказати, яким чином вона впливає на неможливість розмитнення товару за першим методом (ціною договору).
Стосовно доводів відповідача, про те, що QR код, який міститься в копії митної декларації країни відправлення неможливо перевірити суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої ст. 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення та прайс-листи є одними з додаткових документів, право на витребування яких митний орган має у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Оскільки QR-код не є ціноутворюючим фактором і не впливає на числові показники вартості, а сама декларація містить достатньо відомостей (номери інвойсу, контейнерів, судна) для ідентифікації поставки, які повністю збігаються з основними документами, технічна помилка при його зчитуванні не може бути підставою для коригування митної вартості.
Також варто зазначити, що здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Наявність або відсутність QR-коду в документі, який згідно з митним законодавством є додатковим під час митного оформлення, не є ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складових митної вартості товарів.
Окрім цього, відповідач не зазначає, які саме розбіжності у наданих документах усуватиме такий QR-код.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених щодо застосування ч. 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України у подібній справі у постанові від 11.12.2018 у справі № 815/6732/17 експортна митна декларація не є джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначеним ст. 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість товару.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.
З огляду на викладене, такі твердження є необґрунтованими та безпідставними.
Також суд зазначає, що відповідач не наводить конкретних розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту (договору). В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.
Водночас приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Крім цього суд зазначає, що решта доводів та заперечень відповідача приведених у відзиві не спростовують висновки суду по суті заявлених позовних вимог.
Приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.
Частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 по справі № 140/804/19, від 11.06.2020 по справі № 815/5464/16, від 30.04.2020 по справі № 820/231/16, від 31.03.2020, від 19.03.2020 по справі № 808/4127/15)
Митним кодексом України встановлено, що при відсутності застережень, щодо застосування основного методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту), щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору, щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами третьою та шостою цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.
Відповідно до пункту другого та четвертого Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п. 2 та 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.
Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки, щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація, щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних, щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020 справа № 260/718/19; 27.04.2020 справа № 140/804/19).
У постанові від 30.04.2020 по справі № 820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.
Такі докази не містяться і в матеріалах справи.
Частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або, якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову.
Керуючись ст. 77 - 79, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов товариства з обмежена відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 103, офіс 428; ЄДРПОУ: 24112229) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21а; ЄДРПОУ: 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості № UA500500/2025/000349/2 від 16.10.2025.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» судовий збір у розмірі 24224 грн.
Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 24.02.2026 об 14:30 год, в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.
Встановити товариству з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» строк для подання доказів, щодо розміру понесених ним судових витрат до 24.02.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17.02.2026.
Суддя Олександр ХУРСА