Справа №760/3196/26
3/760/2107/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року            м. Київ 

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Воронкін О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП):
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026 встановлено, що 17.01.2026 о 09 годин 45 хвилини за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна, 1  ОСОБА_1  керував транспортним засобом Chevrolet Lamenting державний номерний знак НОМЕР_1 ,, будучи обмеженим в праві керування транспортним засобами постановою Солом`янського відділу державної виконавчої служби міста Києва № 57519514 від 21.10.2021, чим порушив вимоги ч.10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» за що відповідальність, передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.
В судові засідання  ОСОБА_1  не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав. Таким чином особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП України про день, час та місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки не повідомив, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності  ОСОБА_1 .
Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов до наступного.
Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного ст.126 КУпАП необхідно факт керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування. 
Норма ч. 3 ст.126 КУпАП є бланкетною нормою, і при кваліфікації дій правопорушника за цією статтею необхідно керуватися спеціальними Законами.
Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026 встановлено, що 17.01.2026 о 09 годин 45 хвилини за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна, 1  ОСОБА_1  керував транспортним засобом Chevrolet Lamenting державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування транспортним засобами постановою Солом`янського відділу державної виконавчої служби міста Києва № 57519514 від 21.10.2021, чим порушив вимоги ч.10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» за що відповідальність, передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП
На підтвердження вини  ОСОБА_1  органом поліції надано наступні докази:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026;
-постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсоніській області у виконавчому провадженні № 56446441 від 07.09.2018. 
Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП України суд не визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину  ОСОБА_1  у вчинені адміністративних правопорушень.
У фабулі, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026 відсутнє визначено, що  ОСОБА_1  обмежено в праві керування транспортним засобами постановою Солом`янського відділу державної виконавчої служби міста Києва № 57519514 від 21.10.2021, разом із тим до протоколу додано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсоніській області у виконавчому провадженні № 56446441 від 07.09.2018.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026 особою, яка притягається до адміністративної відповідальності визначено  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Разом із тим, додана до протоколу постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсоніській області у виконавчому провадженні № 56446441 від 07.09.2018, складена відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
З огляду на викладене, суду не надано доказів, які б підтверджували факт тимчасового обмеження  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  права керування транспортними засобами. 
Отже, відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568710 від 17.01.2026 не підтверджені та не доведені об`єктивними доказами по справі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях  ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, оцінюючи дослідженні докази, суд приходить до висновку, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад та подія правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю в порядку п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя             О.А. Воронкін