ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/512/22  Номер провадження 22-ц/814/1037/26	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2023 року,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 103733,55 гривень, 3% річних у розмірі 4770,20 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1992,36 гривень, а також судовий збір в сумі 2481 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги теплопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають відповідачі. 
Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати зазначених послуг відповідачами виникла заборгованість в сумі 103733,55 грн., що утворилася за період з 01.01.2013 року по 31.12.2021 року, сума 3% річних складає 4770,20 грн., інфляційні втрати – 1992,36 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 110496,11 гривень та повернення судового збору в сумі 2481 гривень.
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що позивачем в обґрунтування суми заборгованості відповідачів не надано жодного доказу, зокрема, розрахунку вартості спожитої теплової енергії, рахунків-фактур з доказами їх направлення на адресу відповідача та отримання останнім, актів підключення та відключення споживача, відомостей обліку споживання теплової енергії.
Вказувала, що КП «Харківські теплові мережі» не поставляли теплову енергію, зокрема шляхом централізованого опалення до нежитлових приміщень, які є предметом спору.
Зазначала, що вона не підписував жодних документів з позивачем долучених до позовної заяви.
Просила застосувати строки позовної давності.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, плату за надані послуги з опалення та постачання гарячої води вносили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.01.2013 по 31.12.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 103733,55 грн.
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що будинок за адресою АДРЕСА_2 підключений до централізованої системи теплопостачання, а відповідачка не надала доказів відмови від послуг у встановленому законом порядку, вона є фактичним споживачем.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання послуг здійснюється виключно на підставі договору, проте оплата проводиться за фактично спожиту послугу.
Таким чином, доводи про те, що відповідачка не укладала з позивачем ніяких договорів не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги про відсутність рахунків-фактур, відомостей обліку та актів підключення, колегія суддів відхиляє.
Відповідно до п. 10 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» (Постанова КМУ № 630), оплата проводиться згідно з установленими тарифами на підставі показань засобів обліку, а в разі їх відсутності — за нормами споживання.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним та допустимим доказом, який не спростовано відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що КП «Харківські теплові мережі» не поставляли теплову енергію, зокрема шляхом централізованого опалення до нежитлових приміщень, які є предметом спору, не підтверджені жодними доказами.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, є обгрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням заборгованість стягується солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
При цьому апеляційну скаргу подано лише ОСОБА_1 , зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує судове рішення в повному обсязі, зокрема і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу у межах ст.367 ЦПК Україн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та інші відповідачі не були присутні під час ухвалення рішення та жодних заяв не подавали. 
Враховуючи, що рішення суду безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , а вона була позбавлена можливості надати свої заперечення, апеляційний суд розглядає справу з урахуванням поданих нею доказів та заяв.
За таких обставин апеляційний суд вбачає за можливе застосувати норму передбачену ст.267 ЦК України.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020) передбачено, що під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Дія карантину в Україні була введена з 11.03.2020, для всіх платежів, строк оплати яких настав до 11.03.2017, трирічний строк позовної давності вже повністю сплив станом на день введення карантину.
Таким чином, вимоги позивача за період з 01.01.2013 по 10.03.2017 заявлені поза межами позовної давності. Сума за період з 01.01.2013 по 10.03.2017 підлягає виключенню з розрахунку щодо ОСОБА_1 . Стягненню підлягає лише заборгованість, що виникла з 11.03.2017 по 31.12.2021.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеної суми заборгованості та судових витрат.
Загальна сума заборгованості складає 103 733,55 грн, а з урахуванням строків позовної давності – 76 462,56 грн.
Враховуючи, що сума підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, застосувати строки позовної давності необхідно до загальної суми заборгованості.
Таким чином з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню 76 462,56 грн суми основного боргу. 
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення районного суду необхідно змінити у частині задоволених позовних вимог. 
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн.
За подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3721,50 грн.
Ураховуючи те, що рішення районного суду підлягає зміні, слід змінити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із огляду на викладене, пропорційно задоволеним вимогам позову, шляхом взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 849,90 грн.
Оскільки рішення суду в іншій частині не оскаржується, тому відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом, не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2023 року у частині стягнення заборгованості – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 76 462,56 грн.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2023 року – залишити – без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 849,90грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О.О. Панченко

В.П. Пікуль