ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 року м.Дніпро Справа № 908/3226/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Соп`яненко О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційні скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" та Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 (суддя Зінченко Н.Г. Повне рішення оформлено і підписано 17.04.2025р.) у справі №908/3226/24
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС", (69096, м. Запоріжжя, вул. Розваги, буд. 27, літ. А8-3, прим. 220), представник позивача адвокат Шахрай Олександр Вікторович, ( АДРЕСА_1 )
відповідача Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя. пр. Соборний, буд. 206)
про стягнення 119 540,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС» (далі - ОСББ «РЕНЕСАНС», позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької міської ради (далі - відповідач) про стягнення 114 297,46 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з травня 2021 року по листопад 2024 року, 4 030,72 грн. інфляційних втрат та 1 212,36 грн. 3 % річних, а разом - 119 540,54 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Запорізька міська рада є власником квартири № 9 загальною площею 162,55 кв.м. у багатоквартирному будинку № 27 по вул. Розваги у м. Запоріжжі, де створено ОСББ «РЕНЕСАНС». Згідно протоколу Загальних зборів від 17.05.2021 затверджено тариф на утримання будинку у розмірі 9,00 грн. за 1 кв.м. без врахування вартості охорони, вивозу побутових відходів, споживання води на полив та технічні потреби, зовнішнього освітлення місць загального користування. За період з травня 2021 року по листопад 2024 року відповідач кошти на утримання спільного майна будинку та на оплату вартості комунальних послуг не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. У зв`язку з порушенням грошових зобов`язань позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Запорізької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04053915; платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС» (ідентифікаційний код юридичної особи 36878736): 64 369 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 80 коп. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.05.2021 по 30.11.2024; 1 303 (одну тисячу триста три) грн. 36 коп. судового збору; 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що Запорізька міська рада є власником квартири № 9 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Розваги, буд. 27, а тому саме на неї як на співвласника багатоквартирного будинку покладено обов`язок щодо сплати внесків за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території. Суд зазначив, що рішення загальних зборів ОСББ, прийняті відповідно до статуту, є обов`язковими для усіх власників квартир у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми ст. 322 ЦК України та ч. 2 ст. 7 Закону № 417-VIII. Суд послався на постанову Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 906/884/19 та зазначив, що чинне законодавство не передбачає механізму примусового стягнення ОСББ відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна. Обов`язок орендаря зі сплати внесків виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину з власником або з ОСББ, а доказів наявності такого правочину відповідачем не надано. Щодо вимог про стягнення 54 440,84 грн. заборгованості по компенсації комунальних послуг суд зазначив, що позивачем не надано документів, що підтверджують здійснення шляхом самозабезпечення чи надання третіми особами відповідних послуг за спірний період. Щодо інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів затвердження загальними зборами порядку сплати внесків, які б встановлювали строк для оплати, а статут позивача також не містить відповідних положень, у зв`язку з чим обов`язок щодо сплати внесків у Запорізької міської ради виник з пред`явленням позову.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 року у справі № 908/3226/24 в частині відмови у стягненні 54440,84грн. заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами, нарахованими за період з травня 2021 року по листопад 2024 року, 4030,72 грн. інфляційних втрат та 1212,36 грн. 3 % річних і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати покласти на відповідача - Запорізька міська рада.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", звернулась Запорізької міської ради, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі № 908/3226/24 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача залишити без задоволення в повному обсязі. Стягнути з позивача у цій справі суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Запорізька міська рада не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважаючи його необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що створення у багатоквартирному будинку ОСББ є лише однією з форм управління будинком, передбачених ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417). Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону № 417 зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. Апелянт наголошує, що ця норма є спеціальною по відношенню до загального обов`язку співвласників, встановленого ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).
Апелянт посилається на те, що квартира № 9 по вул. Розваги, 27 у м. Запоріжжі з червня 2012 року була передана від Управління Служби безпеки України в Запорізькій області до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, проте до серпня 2024 року залишалася у розпорядженні та службовому користуванні Управління СБ України. Спірна квартира була включена до числа службової житлової площі Управління СБ України на підставі розпорядження Голови Ленінської районної адміністрації від 14.01.2010 № 22р. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.08.2024 № 506/13 квартиру виключено із числа службової житлової площі. Наразі квартира перебуває в господарському віданні КП «Запоріжремсервіс».
Апелянт стверджує, що обов`язок щодо утримання майна в період з 14.01.2010р. по 13.08.2024р. було покладено на Управління СБ України в Запорізькій області, а з 14.08.2024р. по 30.11.2024р. - на КП «Запоріжремсервіс». На обґрунтування цієї позиції апелянт посилається на ст. ст. 61, 68, 123 Житлового кодексу України, п. п. 17, 29, 30 Положення про порядок надання службових жилих приміщень, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, згідно з якими наймач службового жилого приміщення зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 906/884/19, не врахував, що зазначений спір стосувався орендованого нежитлового приміщення, а не квартири комунальної власності, яка перебувала у службовому користуванні юридичної особи. Житло як об`єкт нерухомості виокремлено в окрему правову категорію і не може ототожнюватися з об`єктами, речові права щодо яких виникають з підстав, визначених параграфом 4 глави 58 ЦК України. Відносини щодо користування житлом на підставі договору найму регулюються ЦК України та ЖК України, а різниця між договором найму житла й договором оренди полягає у приналежності житла до форми власності.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки нормам ЦК України та ЖК України, що регулюють питання утримання, збереження та користування державним та громадським житловим фондом, не встановив обсяг прав та обов`язків особи, якій майно передано у службове користування.
Також апелянт зазначає, що відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником. На особу, в господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/1395/19, де зазначено, що на особу, у повному господарському віданні якої перебуває належне державі на праві власності майно, покладено обов`язок виконувати рішення статутних органів ОСББ та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував ці висновки Верховного Суду та не встановив обсяг прав та обов`язків КП «Запоріжремсервіс» як особи, у господарському віданні якої перебуває спірна квартира.

ОСББ «РЕНЕСАНС» не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 54 440,84 грн. заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами (охорона прибудинкової території, вивезення побутових відходів, споживання води на полив та техпотреби, зовнішнє освітлення місць загального користування), а також 4 030,72 грн. інфляційних втрат та 1 212,36 грн. 3 % річних. Апелянт вважає рішення необґрунтованим з мотивів неправильного установлення обставин справи внаслідок неправильної оцінки доказів та неправильного застосування норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачем не доведено надання послуг на суму 54 440,84 грн. за спірний період. ОСББ «РЕНЕСАНС» є виконавцем функцій зі своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів будинку, а відповідач з травня 2021 року по листопад 2024 року отримував ці послуги. Апелянт посилається на те, що відповідачем не надано доказів про відмову від користування житлово-комунальними послугами та не встановлено обставин подання скарг щодо обсягу та якості наданих послуг.
Апелянт стверджує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 26.09.2019 у справі № 753/1391/17, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 21.11.2019 у справі № 464/5927/15, від 22.01.2020 у справі № 201/9729/18.
Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 22 Закону № 2866-III ОСББ за рішенням загальних зборів має право задовольняти потреби з утримання будинку самостійно шляхом самозабезпечення. Загальними зборами ОСББ «РЕНЕСАНС» від 17.05.2021 прийнято рішення про здійснення утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території самостійно шляхом самозабезпечення. Підставою для сплати коштів є відповідний рахунок-фактура, який виписується в останній день місяця та вручається співвласнику шляхом вкладення до поштової скриньки.
Щодо відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що обов`язок щодо сплати внесків у Запорізької міської ради виник лише з пред`явленням позову. Апелянт посилається на ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, та на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17, згідно з якою якщо загальні збори ОСББ не визначили порядку й строків сплати внесків, терміном їх сплати є останнє число місяця. Відповідно, відповідач як власник спірної квартири зобов`язаний сплачувати внески щомісячно в силу закону, а отже стягнення 3 % річних у розмірі 1 212,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 030,72 грн. є обґрунтованим.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Запорізька міська рада подала відзив на апеляційну скаргу ОСББ «РЕНЕСАНС», згідно якого вважає апеляційну скаргу позивача необґрунтованою, а доводи, викладені в ній, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Запорізька міська рада зазначає, що представник позивача в апеляційній скарзі посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який з 1 травня 2019 року визнано таким, що втратив чинність у зв`язку з введенням в дію Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189). Відповідач вважає безпідставним застосування закону, який втратив чинність, а висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, не є релевантними для даної справи, оскільки приймалися на час дії попереднього закону.
Відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2189 не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками при забезпеченні потреб шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону № 2866-III. Усі інші відносини, у тому числі коли ОСББ є колективним споживачем комунальних послуг, регулюються нормами Закону № 2189 та здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідач наголошує, що порядок здійснення витрат на оплату послуг, у тому числі комунальних, стосовно утримання спільного майна визначається виключно рішенням співвласників.
Щодо вимог про стягнення 54 440,84 грн. за комунальні послуги відповідач зазначає, що загальними зборами ОСББ «РЕНЕСАНС» затверджено розмір внесків у 9,00 грн. за 1 кв.м. без врахування вартості охорони, вивозу побутових відходів, споживання води на полив та техпотреби, зовнішнього освітлення. Розмір витрат на комунальні послуги на загальну суму 54 440,84 грн. документально не підтверджений та не доведений позивачем. Позивачем не надано до суду первинних документів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо), що підтверджують здійснення шляхом самозабезпечення чи надання третіми особами відповідних послуг за спірний період. Відповідач посилається на позицію Верховного Суду, згідно з якою належними доказами, що підтверджують наявність та розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Щодо інфляційних втрат та 3 % річних відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів затвердження загальними зборами порядку сплати внесків, які б встановлювали строк для оплати. Статут позивача також не містить відповідних положень. Обов`язок щодо сплати внесків виникає з моменту пред`явлення відповідних вимог чи рахунків, а тому підстави для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних до моменту направлення претензії (23.09.2024) відсутні. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСББ «РЕНЕСАНС» без задоволення та задовольнити вимоги Запорізької міської ради, викладені в її апеляційній скарзі.

ОСББ «РЕНЕСАНС», в свою чергу, подало відзив на апеляційну скаргу Запорізької міської ради, згідно якого не погоджується з апеляційною скаргою та вважає її необґрунтованою.
ОСББ «РЕНЕСАНС» зазначає, що судом першої інстанції було встановлено неоспорюваний факт, що власником квартири № 9 у будинку № 27 по вул. Розваги в м. Запоріжжя була та залишається територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Позивач посилається на ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 7, 12 Закону № 417-VIII, ст. ст. 14, 15 Закону № 2866-III та зазначає, що наймачі, орендарі не є для ОСББ стороною у відносинах щодо будинку, оскільки вони не є власниками приміщень.
Позивач стверджує, що Закон № 417-VIII розповсюджується саме на права та обов`язки співвласників, в яких не створено ОСББ, а права та обов`язки співвласника в будинку ОСББ прямо врегульовані Законом № 2866-III, зокрема ст. ст. 14, 15 цього закону. Серед обов`язків співвласника є обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, а ніякого обов`язку стягнення внесків з орендарів Закон № 2866-III не містить. Позивач зазначає, що положення ч. 4 ст. 12 Закону № 417-VIII щодо зобов`язань наймачів не внесені до Закону № 2866-III, і це знайшло відображення у позиції Верховного Суду у постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19.
Позивач наводить висновки суду першої інстанції про те, що чинне законодавство не передбачає механізму примусового стягнення ОСББ коштів з орендарів у судовому порядку, а обов`язок орендаря зі сплати внесків виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину. Доказів наявності такого правочину відповідачем не надано. За відсутності погодження порядку сплати внесків у договорі оренди та не досягнення згоди щодо укладення окремого договору, обов`язок зі сплати платежів несе власник приміщень - Запорізька міська рада, для якого рішення загальних зборів є обов`язковими в силу закону. Позивач просить залишити апеляційну скаргу Запорізької міської ради без задоволення та залишити рішення суду першої інстанції без змін в частині задоволених позовних вимог.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.05.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/3226/24. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі №908/3226/24 (суддя Зінченко Н.Г.) до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Запорізької області.
14.05.2025р. матеріали справи № 908/3226/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі №908/3226/24 (суддя Зінченко Н.Г.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
22.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
23.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.
05.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" надійшла заява про припинення повноважень представника.
У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду №159/26 від 02.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Чус О.В., Соп`яненко О.Ю.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга Запорізької міської радин не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС", відповідно, підлягає задоволенню в силу наступного:
Предметом позову у даній справі є матеріально правові вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС» до Запорізької міської ради про стягнення 114 297,46 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з травня 2021 року по листопад 2024 року, 4 030,72 грн. інфляційних втрат та 1 212,36 грн. 3 % річних, а разом - 119 540,54 грн.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційних скарг, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС», державну реєстрацію якого проведено 14.06.2021; у зазначеному будинку знаходиться квартира № 9, загальною площею 162,55 кв.м., яка на праві власності належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; відповідно до рішення Запорізької міської ради від 26.06.2012 № 20 надано згоду на прийняття квартири № 9 до рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.11.2012 № 448/6 доручено оформити право комунальної власності на квартиру № 9 та передано її в господарське відання МКП «Основаніє»; спірна квартира була включена до числа службової житлової площі Управління СБ України на підставі розпорядження від 14.01.2010 № 22р та виключена з числа службової житлової площі рішенням від 13.08.2024 № 506/13; рішенням від 26.08.2016 № 494 квартиру передано в господарське відання КП «Наше місто», правонаступником якого визначено КП «Запоріжремсервіс»; 17.05.2021 відбулися Загальні збори ОСББ «РЕНЕСАНС», якими затверджено внески на управління будинком у розмірі 9,00 грн. за 1 кв.м. без врахування вартості охорони, вивозу побутових відходів, споживання води на полив та техпотреби, зовнішнього освітлення місць загального користування, а також прийнято рішення здійснювати утримання будинку та прибудинкової території самостійно шляхом самозабезпечення; розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з травня 2021 року по листопад 2024 року по квартирі № 9 складає 64 369,80 грн. (162,55 кв.м. Ч 9,00 грн. Ч 44 місяці). 
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-III, згідно зі статтею 1 якого, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2866-III основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Згідно зі статтею 10 Закону № 2866-III вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Статтею 15 Закону № 2866-III співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону №417-VIII.
Згідно зі статтею 23 Закону № 2866-III внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
За частиною другою статті 10 Закону № 417-VIII до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.
Колегія суддів зауважує, що сторонами не оспорюється та обставина, що 17.05.2021р. відбулися Загальні збори ОСББ «РЕНЕСАНС», якими затверджено внески на управління будинком у розмірі 9,00 грн. за 1 кв.м. без врахування вартості охорони, вивозу побутових відходів, споживання води на полив та техпотреби, зовнішнього освітлення місць загального користування, а також прийнято рішення здійснювати утримання будинку та прибудинкової території самостійно шляхом самозабезпечення.
Розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з травня 2021 року по листопад 2024 року по квартирі № 9 складає 64 369,80 грн. (162,55 кв.м. Ч 9,00 грн. Ч 44 місяці).
За змістом частин першої-третьої статті 12 Закону № 417-VIII витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.
Таким чином, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону № 417-VIII.
У зв`язку з чим рішення загальних зборів ОСББ " РЕНЕСАНС", у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для Житомирської міської ради, як власника квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 162,55 кв.м., яка на праві власності належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Запорізької міської ради в частині того, що рішенням Ленінського районного суду від 22 січня 2021 року у справі № 334/2867/19 встановлені преюдиційні для даної спраи обставини в частині того, що « … відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 2 липня 2011 року №885 «Деякі питання передачі квартир придбаних Державам іпотечною установою» та відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління СБ України в Запорізькій області від 2010 року №1, співробітнику Управління СБ України в Запорізькій області та його родині розподілено службову трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 162,55 кв.м. Відповідне рішення Управління СБ України в Запорізькій області про надання співробітнику Управління СБ в Запорізької області та членам його родини службової житлової трикімнатної квартири за вказаною вище адресою затверджене розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 15 січня 2010 року №8-р «Про службову житлову площі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області».
Спірна трикімнатна квартира включена до числа службової житлової площі Управління СБ України в Запорізькій області на підставі розпорядження Голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14 січня 2010 року №22р «Про службову житлову площу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області».
Зазначене також підтверджуються заочним рішенням Ленінського районного суду від 22.01.2021 по справі № 334/2867/19. Приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В подальшому, на підставі клопотання Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 28.05.2024 №59/24-5578 виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення від 13.08.2024 №506/13 «Про виключення
трикімнатної квартири АДРЕСА_5 із числа службової житлової площі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області».
Тож, вказана квартира, тривалий час, а саме в період з 14.01.2010 по 13.08.2024 перебувала спочатку у власності, а потім у службовому користуванні Управління Служби безпеки України в Запорізькій області.
При цьому, як було зазначено раніше дана квартира після прийняття до комунальної власності була передана в господарське відання міського комунального підприємства «Основаніє».
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі», квартиру АДРЕСА_5 передано в господарське відання КП «Наше місто» Запорізької міської ради. За рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 № 66 «Про реорганізацію комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради» (зі змінами) правонаступником КП «Наше місто» визначено КП «Запоріжремсервіс». Отже, наразі квартира АДРЕСА_5 перебуває в господарському віданні КП «Запоріжремсервіс».
Таким чином, квартира АДРЕСА_5 з червня 2012 року була передана від управління Служби безпеки України в Запорізькій області до комунальної власності Територіальної громади м. Запоріжжя, але до серпня 2024 залишалася у його розпорядженні та службовому користуванні. Наразі, квартира перебуває в господарському віданні КП «Запоріжремсеріс»…» , оскільки текст мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду від 22 січня 2021 року у справі № 334/2867/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94545190) не містить в собі встановлення обставин вибуття з 26.06.2012р. № 20 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності із комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя квартири АДРЕСА_5 .
Відповідні доводи апеляційної скарги в частині того, що « … обов`язок щодо утримання майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , який стосується у тому числі здійснення витрат та оплати внесків на управління багатоквартирним будинком в період з 14.01.2010 по 13.08.2024 покладено на Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та у період з 14.08.2024 по 30.11.2024 на КП «Запоріжремсервіс»…
… суд першої інстанції обґрунтовуючи прийняття оскаржуваного рішення приходить до висновку, що відповідальність за сплату відповідних внесків несе виключно власник нерухомого майна в багатоквартирному будинку. Доводи відповідача, що оскільки, квартира № 9 по вул. Розваги, 27 у м. Запоріжжі з червня 2012 року була передана від управління Служби безпеки України в Запорізькій області до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, але до серпня 2024 залишалася у його розпорядженні та службовому користуванні, то за нормами ст., ст. 61, 68 Житлового кодексу України, ст. 815 ЦК України саме користувачі цієї квартири повинні своєчасно вносити, в тому числі, плату на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також доводи, що вищезазначеною квартирою Запорізька міська рада не користується та не отримує послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що забезпечує ОСББ «РЕНЕСАНС» під час своєї господарської діяльності суд вважає такими, що не спростовують законності вимог позивача у даному випадку…
…судом першої інстанції встановлено, що квартира №9 по вул.Розваги, 27 у м. Запоріжжі перебуває в господарському відання комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради.
Між тим, статтею 136 Господарського кодексу України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.
З вказаних положень Господарського кодексу слідує, що на особу, в господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна, але обмежена можливість розпоряджатися ним.
У Постанові від 24.01.2020 по справі №910/1395/19 Верховний Суд зазначив, що за Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» законодавством на відповідача, як на члена ОСББ та на особу, у повному господарському віданні якої перебуває належне державі на праві власності майно, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими зокрема є загальні збори учасників та правління ОСББ, брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Тож, фактично володіє, користується та розпоряджається комунальним майном той суб`єкт господарювання, якому таке майно було передано рішенням місцевої ради.
Натомість суд першої інстанції при ухвалені рішення від 20.03.2024 у справі №908/2750/24 не врахував висновки Верховного Суду у справах про стягнення внесків на управління будинком з особи, у господарському віданні якої перебуває квартира № 9 по вул.. Розваги, 27 у м. Запоріжжі, не встановив обсяг прав та обов`язків такої особи, з урахуванням ст.136 ГК не порівняв з обсягом прав та обов`язків власника майна….» відхиляються колегією суддів як такі, що грунтують на неправильному тлумачені скаржником норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і, відповідно, невірному тлумаченні змісту спірних правовідносин.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє помилкові доводи Запорізької міської ради про те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд помилково застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 вересня 2020 року у справі № 906/884/19: « … суд першої інстанції встановлює, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для об`єднання співвласників багатоквартирного будинку права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина шоста статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).
Роблячи такий висновок, суд першої інстанції посилається на висновок Верховного суду у постанові від 02.09.2020 по справі № 906/884/19 де суд зазначив, що виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто, обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.
Водночас, посилаючись на висновок Верховного суду, викладений у постанові від 02.09.2020 по справі № 906/884/19 суд першої інстанції не враховував те, що:
- по-перше, вищезазначений спір на який посилається суд першої інстанції не є релевалентним для даної справи, так як стосувався орендованого нежитлового приміщення, а не квартири, яка перебуває в комунальній власності та знаходилася в службовому користуванні юридичної особи. А з огляду на загальні засади регулювання відносин найму (оренди), що визначені Цивільним кодексом України, житло, як об`єкт нерухомості, виокремлено в окрему правову категорію і не може ототожнюватися з об`єктами, речові права щодо яких виникають з підстав, визначених параграфом 4 глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України;
- по-друге, відносини, щодо користування житлом на підставі договору найму (оренди) житла, порядок укладення та припинення цього договору регулюється Конституцією України, ЦК України та ЖК України. Загальне визначення договору найму (оренди) житла міститься в ч.1 ст.810 ЦК України. Так, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У ч. 2 цієї статті вказується, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Тобто, різниця між договором найму житла й договором оренди житла полягає в приналежності житла до форми власності. У разі укладання договору найму житла, яке перебуває у комунальній власності, наймач зобов`язаний сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги, при цьому здійснення у такому випадку орендної плати не є правомірним.
Між тим, судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не взято до уваги та не надано правової оцінки нормам ЦК України та ЖК України, що регулюють питання, пов`язані з утриманням, збереженням, користуванням державним та громадським житловим фондом, та визначають його правовий статус, у тому числі у разі передачі відповідного майна, на підставі рішення його власника, у службове користування визначеній особі, та не встановлено обсяг прав та обов`язків такої особи…» , оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу Запорізької міської ради такою, що не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 54440,84 грн. заборгованості по компенсації комунальних послуг (послуг на охорону, вивезення побутових відходів, споживання води на полив та техпотреби, зовнішнього освітлення місць загального користування) за період з травня 2021 року по листопад 2024 року, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду будь-які документів та інформації (договори, рахунки, акти виконаних робіт, тощо), що підтверджують здійснення шляхом самозабезпечення чи надання третіми особами для ОСББ «РЕНЕСАНС» вище вказаних послуг за спірний період. 
Колегія суддів визнає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне:
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України 29.11.2001 № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) є юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно з ч. ч. 4, 5, 7 ст. 4 Закону України 29.11.2001 № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.
Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.
Законодавство визначає, що внески ОСББ не є житлово-комунальною послугою у розумінні вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою однозначно передбачено: не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
У п. 1 розділу IV статуту позивача визначено джерела фінансування об`єднання, серед них, зокрема, внески і платежів співвласників.
ОСББ забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку за рахунок коштів об`єднання, зокрема внесків, які сплачуються співвласниками в розмірах, що затверджуються загальними зборами. Законодавством не передбачено укладення договору про участь у витратах на обслуговування будинку як підстави для стягнення внесків на утримання спільного майна із співвласників. Такий обов`язок покладається на співвласника в силу вимог законодавства та відповідно до прийнятих загальними зборами ОСББ рішень, які є обов`язковими для усіх співвласників.
Статутом ОСББ «Ренесанс» визначено, що сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників.
З огляду на викладене, хибними та безпідставними є твердження відповідача про те, що внески на утримання будинку є тарифом на послуги, а також їх посилання на неподання позивачем доказів на підтвердження складових тарифу та підтвердження здійснення шляхом самозабезпечення чи надання третіми особами послуг для ОСББ «Ренесанс».
Частиною 1 ст.1 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 13 цього Законом України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду у справі №712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020, в якій висловлена правова позиція, відповідно до якої: «Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.» (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №753/1391/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, від 21.11.2019 у справі №464/5927/15, постанові від 22.01.2020 у справі №201/9729/18.
З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.
Статтею 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника.
У постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 3-945гс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що особа, яка є власником приміщення і у свою чергу співвласником будинку, в якому створено об`єднання, однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів.
ОСББ «Ренесанс» є виконавцем функцій зі своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів будинку.
Відповідачем не надано доказів на підвердження того факту, що з травня 2021 року по листопад 2024 року власних спірного приміщення Запорізька міська рада не отримувала житлово-комунальні послуги.
В ході розгляду справи у суді першої інстанції Відповідачем не надано доказів про відмову від користування житлово-комунальними послугами наданими позивачем, також не встановлено обставин подання скарг щодо обсягу та якості наданих позивачем послуг.
Запорізькою міською радою не спростовано твердженян позивача про те, що Об`єднанням нараховувалась плата за отримані Відповідачем житлово- комунальні послуги, однак Запорізька міська рада протягом тривалого часу не виконувала свої обов`язки і не сплачує в повному обсязі кошти за спожиті житлово- комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість.
Підставою для сплати коштів на адресу Управителя будинку (ОСББ «Ренесанс») є відповідний рахунок фактури, який виписується в останній день місяця та вручається співвласнику шляхом вкладення до поштової скриньки.
Відповідний рахунок фактури є узагальненням та відображенням вартості за утримання будинку та прибудинкової території, а вартості спожитих комунальних витрат (зовнішнє освітлення, вода на технічні потреби, вивезення побутових відходів, забезпечення охорони прибудинкової території).
Відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України на власника майна покладено тягар його утримування, та передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Зобов`язання, згідно ч. 2 ст. 509, ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та пок
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Статтями 67, 68, 151, 179 Житлового кодексу Української РСР, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45 передбачено, що власник зобов`язаний забезпечувати схоронність будинку, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію та своєчасно оплачувати відповідні внески та платежі з відшкодування вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території (інших експлуатаційних витрат) та отриманих комунальних послуг.
Ч. 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язок співвласника багатоквартирного будинку своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Якщо загальні збори ОСББ не визначили порядку й строків сплати внесків, терміном їх сплати, за відсутності інших вказівок, є останнє число місяця (якщо внески були встановлені загальними зборами як щомісячні).
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.05.2018 у справі №922/3087/17.
Покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Враховуючи вищевикладене, в контексті спірних правовідносин, колегія суддів виснує, що факт надання позивачем житлово-комунальних послуг та, відповідно, наявності зобов`язань у відповідача, як споживача відповідних послуг по сплаті їх вартості є більш вірогідним ніж побудовані на концепції негативного доказу твердження Запорізької міської ради про їх недоведеність..
Відповідно, колегія суддів виснує про доведеність позивачем розміру заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги 54440,84 грн. 
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань.
Відповідач своїми діями щодо несплати у повному обсязі за спожиті комунально- експлуатаційні послуги порушив застереження визначенні Цивільним кодексом України щодо належного та добросовісного виконання зобов`язання, що є результатом неотримання коштів.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником зобов`язання, його борг складає: основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України України ) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
На підставі вищевикладенного, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволені 54440,84грн. заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами, 3 % річних у розмірі 1 212,36 грн., за час прострочення виконання грошового зобов`язання та встановленого індексу інфляції до сум заборгованості за весь час прострочення у сумі 4 030,72грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового сбору у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви та 3 633,60 грн витрат за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача, а витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покладаються на Запорізьку міську раду, як на особу, проти якої ухвалене судове рішення. 

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради - залишити без задовлоення.
Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "РЕНЕСАНС" - задовольнити.
Рішення Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі №908/3226/24 в частині відмови в задоволені 54440,84грн. заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами, 3 % річних у розмірі 1 212,36 грн., за час прострочення виконання грошового зобов`язання та встановленого індексу інфляції до сум заборгованості за весь час прострочення у сумі 4 030,72грн. скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення :
1. Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС», м. Запоріжжя до Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення 114297,46 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з травня 2021 року по листопад 2024 року, 4030,72 грн. інфляційних втрат та 1212,36 грн. 3 % річних задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915; платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС», (69096, м. Запоріжжя, вул. Розваги, буд. 27, літ. А8-3, прим. 220, ідентифікаційний код юридичної особи 36878736) заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період в розмірі 114297,46 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.05.2021р. по 30.11.2024р., 4030,72 грн. інфляційних втрат та 1212,36 грн. 3 % річних, витрати у розмірі 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви та 3 633,60 грн витрат за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Запорізької області видачу відповідного наказу.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покласти на Запорізьку міську раду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя О.В. Чус