Справа № 683/1772/25
2/683/41/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.,
позивачки ОСОБА_1 , 
її представника адвоката Солдаткіна О.С., 
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
їх представників адвокатів Ткачук М.О., Фортельної Ю.Ю.
розглядаючи у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу №683/1772/25, 2/683/41/2026 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, треті особи без самостійних вимог ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову вказувала, що вона та ОСОБА_5 протягом тривалого часу (з березня 2022 року по грудень 2024 року) проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, з усіма ознаками, які притаманні подружжю, за адресою: АДРЕСА_1 разом з її матір`ю та двома неповнолітніми дітьми позивачки, що підтверджується копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 грудня 2024 року, довідкою-характеристикою ВП № 1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області виданою капітаном поліції Чаплінським Ю.В .
02 березня 2022 року ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу до 05 листопада 2024 року на посаді кулеметника, з 06 листопада 2024 року - до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду розвідника-кулеметника та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, в районі ведення бойових дій в Донецькій області. Незважаючи на те, що позивачка та ОСОБА_5 протягом тривалого часу проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, спільно за власні кошти придбали, зокрема пральну машину, вели тривалу особисту переписку на теми, пов`язані з особистим життям, плануванням сімейного побуту та майбутнього, що свідчить про тривалі та серйозні стосунки, однак шлюб не зареєстрували. З-поміж усіх родичів ОСОБА_5 залишив засоби зв`язку позивачки для комунікації з військовою частиною, що підтверджується копіями анкети співбесіди в/ч НОМЕР_1 (графа № 20 «дружина») та НОМЕР_2 військовослужбовця ОСОБА_5 , де ОСОБА_4 вказана як «наречена», і саме військова частина НОМЕР_2 повідомила її про обставини загибелі ОСОБА_5 , що підтверджується відповіддю від 23.12.2024 № 22400. 
Ураховуючи, що станом на 01 грудня 2024 року позивачка та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, ОСОБА_7 відповідно до ч.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на одержання одноразової грошової допомоги, тому просить суд встановити факт її проживання з ОСОБА_5 як жінки і чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У відзиві на позов адвокат Фортельна Ю.Ю., в інтересах ОСОБА_8 подала відзив, у якому у задоволенні позову просила відмовити. Зазначала, що ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_5 , який до 2022 року працював та проживав за кордоном, на початку війни повернувся та проживав за місцем її реєстрації в АДРЕСА_2 , 02 березня 2022 року був мобілізований та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Указувала, що ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , який був розірваний заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, яке набрало законної сили 22 серпня 2024 року, а з 06 листопада 2024 року ОСОБА_5 був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку та був направлений в зону ведення бойових дій, а тому вимоги позивачки суперечать положенням статті 25 СК України щодо можливості одночасного перебування лише в одному шлюбі. Ураховуючи те, що ОСОБА_5 постійно проходив військову службу, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розірвано лише 22 серпня 2024 року, твердження позивачки про тривале проживання однією сім`єю є безпідставними і спростовується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про місце проживання позивачки, як і її чоловіка ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 . Уважала, що позивачка не довела належними та допустимими доказами невід`ємної складової сім`ї - наявності взаємних прав та обов`язків, оскільки анкета військовослужбовця І загону військової частини НОМЕР_2 не містить підпису ОСОБА_5 , її копія не завірена представниками військової частини, та викликає обґрунтовані сумніви у її достовірності, копія товарного чека №28910 від 15.04.2024 року, доставочного листа №111418 від 15.04.2024 року та квитанції про оплату про купівлі пральної машини не підтверджують ведення спільного побуту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки була придбана під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 , акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складений неповноважною особою, підписаний свідками не під час його складення, а довідка характеристика, видана старшим ДОП СП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Чаплінським Ю.П. також видана всупереч Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2017 року № 650.
У відзиві на позов адвокат Ткачук М.О. в інтересах ОСОБА_3 , який був батьком ОСОБА_5 , просила у задоволенні позову відмовити з тих же підстав. Зазначала, що строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, сам по собі факт короткотривалого особистого спілкування чи взаємин між особами не може вважатися достатнім та належним доказом наявності між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні чинного законодавства, а матеріали справи не містять доказів придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, наявності у сторін спільного бюджету, спільної участі в утриманні житла або його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо саме у період після розірвання шлюбу ОСОБА_4 з 22 серпня 2024 року.
У відповіді на відзиви представників відповідачів адвокат Солдаткін О.С. уважав твердження представників відповідачів про відсутність належних та допустимих доказів перебування позивачки та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносин помилковими, оскільки анкети військовослужбовця вказують про те, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, направлення сповіщення про смерть військовослужбовця матері ОСОБА_5 не спростовує наявності між ним та ОСОБА_1 фактичних шлюбних відносин, а долучений позивачкою акт обстеження матеріально-побутових умов проживання є допустимим та достовірним доказом, оскільки виданий у межах повноважень депутата Старокостянтинівської міської ради відповідно до п. 2.3. Порядку видачі довідок відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради юридичним та фізичним особам, затверджене рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.07.2019 № 243. Також звертав увагу, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.07.2024 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 встановлено, що сторони більше п`яти років не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, що є преюдиційною обставиною. ОСОБА_5 у період з 02.03.2022 року по 05.11.2024 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (3568-ма пересувна ремонтно-технічна база), яка дислокується у місті Старокостянтинів, та у зазначений період перебував у місті Старокостянтинів, тобто після несення служби проживав разом з позивачкою до 06.11.2024 року. Посилання відповідачів на позицію Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц є безпідставним та нерелевантним, оскільки вказані висновки застосовуються виключно у призмі ст. 74 СК України, яка регулює порядок поділу майна та встановлює спеціальний режим правового регулювання у частині поділу майна між особами, які не перебувають у шлюбних відносин, проте, предметом цього спору є встановлення факту проживання однією сім`єю без вимоги про поділ спільного сумісного майна.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Солдаткін О.С. підтримали позовні вимоги з наведених у позові мотивів. ОСОБА_1 зазначала, що вона познайомились з ОСОБА_5 у березні 2022 року та з квітня 2022 року вони почали проживати разом та вже у листопаді 2022 року він зробив їй пропозицію укласти шлюб. Вона їздила до родини ОСОБА_5 , де останній представляв її як наречену, спілкувалась з його матір`ю та сестрою, після його загибелі їздила на його упізнання, брала участь у витратах на поховання та організації поминального обіду, хоча його родина чинили їй у цьому перешкоди. Про те, що вона до серпня 2024 року перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 не повідомляла.
ОСОБА_2 у судовому засіданні вказувала, що зі слів ОСОБА_5 , він познайомився з ОСОБА_4 у 2023 році, дійсно приїздив із нею додому, представляв її як дівчину, однак про серйозність їх стосунків не говорив, як і про пропозицію укласти із нею шлюб.
ОСОБА_3 суду підтвердив, що вони разом із сином ОСОБА_5 були мобілізовані у березні 2022 року, проходили службу у військовій частині НОМЕР_1 , та оскільки були не місцевими, за межі частини їх відпускали рідко, а тому його син не міг проживати з ОСОБА_4 . З позивачкою він познайомився у 2023 році раніше за свого сина, останній нічого про серйозність їх стосунків не говорив, зустрічався з іншими дівчатами.
ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належним чином повідомлені про час розгляду справи своїх представників до суду не направили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про таке. 
Судом встановлено, що 02 березня 2022 року ОСОБА_5 був мобілізований до лав Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу до 05.11.2024 року на посаді кулеметника. 
06 листопада 2024 року ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду розвідника-кулеметника та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, в районі ведення бойових дій в Донецькій області.
09 грудня 2024 року ОСОБА_2 отримала сповіщення №1/6556 про те, що її син, солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі ведення бойових дій в Донецькій області. 
10 грудня 2024 року ОСОБА_2 поховала ОСОБА_5 , який загинув в селі Трудове, Донецької області, на кладовищі в селі Костянець Старокостянтинівської ТГ, що підтверджується довідкою, виданою КП Старокостянтинівського ККП від 12.12.2024 року №167-д.
24 лютого 2025 року ОСОБА_4 в порядку окремого провадження звернулася до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (справа №683/586/25), яку ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року залишено без розгляду.
Звертаючись в суд з позовом 02 жовтня 2025 року ОСОБА_4 вказувала, що тривалий час: з березня 2022 року по грудень 2024 року проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто усі права і обов`язки, притаманні подружжю, а тому з метою отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, просила встановити факт їх спільного проживання до 01 грудня 2024 року без реєстрації шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у п. п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать зокрема жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Згідно зі ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. 
Частинами 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 
Відповідно до частини шостої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. При цьому, в порядку статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також у разі його розірвання.
Положеннями статті 74 СК України врегульовані майнові права осіб, що проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Ці положення є виключенням, а отже, особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені статтею 74 СК України, не набувають.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Установлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними.
Перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам ст. 25 СК України.
Як установлено судом, заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року у справі 683/1108/24, яке набрало законної сили 22 серпня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_9 : шлюб, зареєстрований 25 липня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розірвано. 
Ураховуючи викладене, факт перебування у фактичних шлюбних відносинах позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 22 серпня 2024 року - часу розірвання шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_9 не може бути встановлений, оскільки це суперечить вимогам ст.25 СК України.
Твердження представника позивачки адвоката Солдаткіна О.С. про те, що вказаним заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 також встановлено, що сторони більше п`яти років не підтримують подружні стосунки, що є преюдиційним фактом, що не потребує доведення на увагу не заслуговує, оскільки питання тривалої відсутності між сторонами подружніх відносин не було предметом цього розгляду, докази з цього приводу судом не досліджувались. Крім того, вказана обставина не може бути доказом наявності між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактичних шлюбних відносин, оскільки це суперечить вимогам ст.25 СК України щодо можливості одночасного перебування чоловіка і жінки лише в одному шлюбі. 
При цьому, суд звертає увагу, що ініціатором розірвання шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_9 був саме ОСОБА_9 .
У судовому засіданні позивачка не навела достатньо переконливих причин, з яких вона, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та одночасно у фактичних шлюбних відносинах із військовослужбовцем ОСОБА_5 , який наприкінці 2022 року зробив їй пропозицію укласти шлюб, до серпня 2024 року не звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу із ОСОБА_9 . 
Посилання представника позивачки про неможливість застосування судом позиції Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц з огляду на те, вона стосується спору щодо поділу майна між особами, які не перебувають у шлюбних відносин, що є відмінним від предмету розгляду цього спору на увагу не заслуговує, оскільки, як вже зазначено вище, особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені статтею 74 СК України, не набувають.
Копія товарного чека №28910, доставочного листа №111418 від 15 квітня 2024 року та квитанції про оплату товару - пральної машини Beko 12555 грн, здійснену ОСОБА_5 не є доказами перебування позивачки та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, оскільки у цей час ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 . 
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 22 серпня 2024 року по 01 грудня 2024 року, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки. 
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/ надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15.07.2020 (справа № 524/10054/16), від 30.11.2022 (справа № 757/23617/15-ц), 07.06.2023 (справа № 509/3416/18), від 17.08.2023 (справа № 348/1829/16), 04.12.2023 (справа №543/563/22) та інших.
Тобто, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, сам по собі факт короткотривалого особистого спілкування чи взаємин між особами не може вважатися достатнім та належним доказом наявності між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні чинного законодавства.
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. 
Верховний Суд у постанові від 20.03.2023 у справі № 372/3321/19, зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Тобто, для визнання відносин між чоловіком та жінкою як подружніх, недостатньо лише факту близьких стосунків. Важливіше, щоб були наявні чіткі ознаки спільного життя, такі як спільне ведення господарства, наявність спільного бюджету та взаємні обов`язки, що характерні для подружжя.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказували, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали разом, останній ставився до ОСОБА_4 як до дружини, вони разом купували продукти харчування, проводили вільний час, відвідували його родину, ОСОБА_1 була хресною мамою дитини сестри ОСОБА_5 . ОСОБА_11 зазначала, що разом з ОСОБА_4 їздила на упізнання та поховання ОСОБА_5 , де ОСОБА_1 також приймала участь в організації поховання та поминального обіду. 
Свідок ОСОБА_12 суду вказувала, що з 2023 року її чоловік ОСОБА_13 , проходив військової служби у військовій частині НОМЕР_1 разом з ОСОБА_5 та вони проживали по сусідству по АДРЕСА_4 , де також проживав ОСОБА_5 із ОСОБА_4 , вони спілкуватись сім`ями, ходили один до одного в гості, вона бачила в їх квартирі одяг ОСОБА_5 , а коли у них зламалась пральна машина, її чоловік допомагав ОСОБА_5 заносити в його квартиру нову пральну машину. В серпні 2024 року вони з чоловіком були присутні на дні народження ОСОБА_5 , де також була присутня ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_14 , яка є сестрою померлого ОСОБА_5 , суду пояснила, що з ОСОБА_1 вони раніше працювали разом, її брат дійсно зустрічався з нею та вони разом приїздили на родинні свята, на дні народженні її дитини 11 грудня 2023 року він представив ОСОБА_1 як свою дівчину. Про те, що брат робив останній пропозицію укласти шлюб, їй нічого не відомо. У 2024 році вона дізналась, що ОСОБА_4 перебувала в іншому шлюбі та повідомила про це брату, що стало причиною їх сварки з ОСОБА_4 . 
Аналогічні пояснення суду дав чоловік ОСОБА_14 свідок ОСОБА_15 .
Свідки ОСОБА_16 , яка є тіткою ОСОБА_5 та подруга останнього ОСОБА_17 зазначили, що їм було відомо, то ОСОБА_5 зустрічався із ОСОБА_4 , однак їм не відомо, що він робив їй пропозицію укласти шлюб більш того, з його слів їм відомо, що він хотів відновити відносини з ОСОБА_18 .
Свідок ОСОБА_18 суду підтвердила, що з ОСОБА_5 проживала разом близько чотирьох років, розійшлись у 2022 році, однак відновили спілкування телефоном у 2024 році.
Як зазначав Верховний Суд у своєму висновку від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Надані на підтвердження факту спільного проживання світлини позивачки та ОСОБА_5 разом із друзями та родиною, скріншоти їх переписки не особисті теми, свідчать про існування між ними близьких відносин, проте не можуть служити єдиною підставою для підтвердження факту проживання чоловіка та жінки у якості подружжя без офіційної реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 686/11100/22 .
Так само спільна участь у родинних святкуваннях, періодичний спільний відпочинок також не є достатнім підтвердженням факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не може розглядатися як доказ формування між сторонами стабільних відносин, характерних для подружжя (постанови Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 638/16291/17 та від 10 квітня 2024 року у справі № 372/1805/19)
Суд не приймає до уваги наданий позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_19 , складений депутатом депутатом Старокостянтинівської міської ради, Сторожуком Ю.О. 13 грудня 2024 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: власник житла ОСОБА_19 , її донька ОСОБА_4 , онуки ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 , а також проживав, однак не був зареєстрований ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_4 , до дня його смерті перебувала в цивільному шлюбі, вела спільне господарство.
Указаний акт датований 13 грудня 2024 року, однак підписаний свідками лише 14 та 15 грудня 2024 року, у ньому відсутні матеріально-побутові умови проживання сім`ї, а лише встановлено факт проживання ОСОБА_5 вже після його смерті, що викликає сумніви у його достовірності. 
Крім того, відповідно до листа виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 16 вересня 2025 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї на території Старокостянтинівської міської територіальної громади здійснює управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради та останньою не приймалось рішення щодо уповноваження депутатів міської ради здійснювати обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї. 
Довідка характеристика, видана старшим ДОП СП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Чаплінським Ю.В. відповідно до якої за адресою АДРЕСА_1 , з березня 2022 року по грудень 2024 року, проживала ОСОБА_4 , зі своїм нареченим ОСОБА_5 , які під час спільного проживання однією сім`єю, вели спільний побут також, на переконання суду, не є допустимим доказом у справі.
Інструкцією з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2017 року № 650 (далі - Інструкція №650) визначені завдання, права, обов`язки, напрями та особливості організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад у межах визначеної поліцейської дільниці, однак повноважень дільничного інспектора щодо складання довідок-характеристик вказана Інструкція не містить.
У зв`язку із неправомірним складанням зазначеної довідки-характеристики наказом Хмельницького районного управління ГУНП в Хмельницькій області від 12 серпня 2025 року №964 призначено службове розслідування, за результатом розгляду якого висновком №3042/25 від 15 серпня 2025 року, затвердженим начальником ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, встановлено факт порушення службової дисципліни старшим дільничим офіцером поліції сектору превенції ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Чаплінським Ю.В .
Твердження позивачки про те, що з-поміж усіх родичів ОСОБА_5 залишив лише її засоби зв`язку для можливої потенційної комунікації з військовою частиною, що підтверджується копією анкети співбесіди в/ч НОМЕР_1 , де у графі № 20 «дружина» зазначені її контактні дані, як цивільної дружини, а також копією анкети співбесіди в/ч НОМЕР_2 , яка взагалі не містить інформації про інших родичів ОСОБА_5 , окрім ОСОБА_4 , яка зазначена як наречена, суд оцінює критично. 
Додана до позовної заяви анкета співбесіди у в/ч НОМЕР_1 , не містить інформації про те, ким та коли вона була заповнена.
Відповідно до інформації командира військової частини НОМЕР_1 від 28 жовтня 2025 року лист (анкета) індивідуальних співбесід щодо солдата ОСОБА_5 , складені командиром взводу охорони та оборони роти охорони оборони старшим лейтенантом ОСОБА_23 в матеріалах справи відсутній, однак наявний лист (анкета) проведений з солдатом ОСОБА_5 командиром відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти охорони та оборони ОСОБА_24 . 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив, що був командиром ОСОБА_5 , з яким він підтримував дружні відносини, вони спілкувались сім`ями та він знав ОСОБА_4 з травня 2022 року як наречену ОСОБА_5 . Зазначав, що перша анкета військовослужбовця зберігається в матеріалах особової справи та заповнювалась ОСОБА_5 у березні 2022 року та не містила відомостей про позивачку, в подальшому при анкетуванні, які він проводив двічі на місяць, ОСОБА_5 зазначав ОСОБА_4 як цивільну дружину, та ці анкети зберігались в педагогічному щоденнику командира. Указував, що після його переведення в іншу частину, документи службового використання мали залишитись у військовій частині НОМЕР_1 військовій частині, однак не зміг пояснити, чому такі анкети ОСОБА_5 там відсутні. Анкету, надану на запит позивачки, він роздрукував з власного телефону, де зберігав її для зручності у використанні. Йому було відомо, що ОСОБА_5 зробив ОСОБА_4 пропозицію укласти шлюб ще у листопаді 2022 року, однак чому будучи військовослужбовцем та маючи можливість швидко зареєструвати шлюб, цього не зробив, дати відповідь не зміг.
Проте, надана на запит Ткачук М.О. командиром військової частини НОМЕР_1 анкета з особової справи ОСОБА_5 на 2 арк, складена ОСОБА_24 02 січня 2023 року, не містить відомостей про дружину чи наречену, в тому числі цивільну дружину ОСОБА_4 , однак у ній наявні відомості про батьків ОСОБА_5 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , братів (сестер) ОСОБА_14 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , що спростовує твердження ОСОБА_23 проте, що відомості про ОСОБА_4 були відсутні лише у першій анкеті військовослужбовця. 
Ураховуючи викладене, а також те, що анкета військовослужбовця ОСОБА_5 , де вказані відомості про ОСОБА_4 як цивільну дружину, була надана позивачці особисто ОСОБА_23 , з яким вона перебуває у дружніх відносинах, що свідок не заперечував у судовому засіданні, а не військовою частиною НОМЕР_1 , командир якої зазначав про відсутність таких анкет військовослужбовця, цей доказ викликає обґрунтовані сумніви щодо його достовірності, а тому суд його до уваги не бере.
Анкета військовослужбовця першого загону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , де ОСОБА_4 вказана як наречена та зазначено лише її контакти для зв`язку не містить підпису командира, не містить жодної інформації про батьків або братів/сестер, заповнена не особисто ОСОБА_5 , не містить його підпису, а її копія не завірена уповноваженими особами військової частини. 
Відповідно до абзацу першого пункту 15 розділу VI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, відповідний ТЦК та СП на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) померлого (загиблого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 26), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця. 
Сповіщення сім`ї №1/6556 від 09.12.2024 було направлено ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , що підтверджує, що саме її, як матір, ОСОБА_5 вказав в анкеті як члена сім`ї.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2024 року ОСОБА_5 перебував у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_5 терміном 19 діб з 11 жовтня 2024 року, а вже з 06 листопада 2024 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку та був направлений в зону ведення бойових дій. 
Згідно зі ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст. 79 ЦПК України) . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.( ст.80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Ураховуючи викладене, а також те, що шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розірвано 22 серпня 2024 року, ОСОБА_5 постійно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , з 11 по 29 жовтня 2024 року перебував у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_4 , та вже 06 листопада зарахований до військової частини НОМЕР_2 , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку, де він ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув в селі Трудове Донецької області, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між нею та ОСОБА_5 усталених відносин, які притаманні подружжю, зокрема, спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, і що такі відносини є досить тривалими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонам
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При поданні відзивів відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлено попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі відповідно 20000 та 15000 грн, докази на підтвердження яких було подано відповідачами відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. 
Так на підтвердження витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн подано договір про надання правової допомоги №15, укладений 02 липня 2025 року з адвокатом Фортельною Ю.Ю., ордер адвоката, акт приймання-передачі виконаних робіт від 04 лютого 2026 року та довідку про оплату послуг адвоката.
Як убачається із зазначеного договору, сторонами погоджено погодинну оплату роботи адвоката вартістю 1500 грн за годину.
Згідно акту-приймання-передачі виконаних робіт час, витрачений адвокатом Фортельною Ю.Ю. на надання правової допомоги у вказаній справі складає 13 годин 20 хвилин, в тому числі участь у п`яти судових засіданнях.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). 
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. 
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
Ураховуючи викладене, а також те, що клопотання адвоката Фортельної Ю.Ю. про долучення доказів були подані після закриття підготовчого провадження, незважаючи на те, що питання про їх приєднання до матеріалів справи були вирішені судом в ухвалі про призначення справи до розгляду, суд уважає, що витрати на їх підготовку не є виправданими та у їх стягненні слід відмовити.
Тому суд уважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн буде співмірним зі складністю справи, обсягом робіт та часом, витраченим адвокатом Фортельною Ю.Ю. на їх виконання.
При цьому доводи представника позивачки адвоката Солдаткіна С.О. про те, що подані відповідачкою ОСОБА_2 докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не містять детального опису робіт та часу їх виконання, що є підставою для відмові у їх стягненні, є надуманими та спростовуються актом приймання передачі виконаних робіт. 
На підтвердження витрат відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн подано договір про надання правової допомоги №34, укладений з адвокатом Фортельною Ю.Ю. 21 липня 2025 року, додаткову угоду до нього, ордер адвоката, довідку про оплату послуг.
Як убачається зі змісту зазначеного договору про надання правової допомоги, сторонами погоджено фіксований гонорар адвоката за надання правової допомоги в розмірі 15000 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Проте, представником позивачки адвокатом Солдаткіним О.С. заяви щодо не співмірності такого гонорару із складністю справи, обсягом виконаних робіт не заявлялись, хоча попередніх розрахунок витрат на правову допомоги надавався представником відповідача разом із відзивом. 
Ураховуючи викладене, витрати на надання професійної правничої допомоги, наданої адвокатами Фортельною Ю.Ю. та Ткачук М.О. в розмірі 15000 грн кожному підлягають стягненню з позивачки, у задоволенні позову якої судом було відмовлено. 
Керуючисьст.ст.12, 76-83, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, треті особи без самостійних вимог ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_5, місцезнаходження: АДРЕСА_10
Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_9 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 .
Повний текст рішення складено 16 лютого 2026 року.

Суддя: