Справа № 489/4622/25 
Провадження № 1-кп/489/493/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
27 лютого 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №12025153040000061 від 22.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,
встановив:
Відповідно до обвинувального акту – 21.03.2025 близько 20:44 год ОСОБА_3 , перебуваючи на території АЗС «БРСМ», розташованій по вул. 2-а Набережна, 2/3, м. Миколаєва Миколаївської області, побачив працівника вказаної АЗС - помічника оператора ОСОБА_6 , який здійснював заправку його автомобіля «BMW X5», н.з. «Трой», та здійснив пошкодження вказаного автомобіля у вигляді подряпини у верхній правій частині заднього бамперу заправним пістолетом для газу. 
В подальшому у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на примушування ОСОБА_6 до виконання цивільно-правового зобов`язання щодо відшкодування ним завданої майнової шкоди за пошкодження автомобіля. 
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на тому ж місці, діючи умисно, ОСОБА_3 , оцінивши спричинені пошкодження його автомобіля «BMW X5», н.з. «Трой», на суму 100 доларів США (що відповідно до офіційного курсу гривні за повідомленням НБУ на 21.03.2025 становило 4154,10 грн), висунув потерпілому вимогу усунути заподіяну шкоду шляхом надання йому грошових коштів на вказану суму. Після відмови потерпілого ОСОБА_6 відшкодувати заподіяну шкоду, ОСОБА_3 , з метою примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_6 , наніс останньому один удар правою рукою в обличчя та один удар ногою в голову, від чого ОСОБА_6 короткочасно втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці верхньої губи зліва та на слизовій оболонці верхньої губи зліва, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після того ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи, що до потерпілого вже застосовано насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, діючи з метою примусити ОСОБА_6 виконати свої цивільно-правові зобов`язання та бажаючи отримати від нього кошти за пошкодження свого автомобіля, висловив погрозу продовжувати застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, аж до досягнення свого злочинного умислу, чим змусив ОСОБА_6 переказати на банківську картку своєї дружини ОСОБА_7 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 4221,11 грн.
Отримавши кошти від потерпілого ОСОБА_6 в сумі 4221,11 грн, Трой залишався на місці вчинення кримінального правопорушення до приїзду працівників поліції.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 355 КК України.
27.02.2026 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.
Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 355 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді чотирьох років позбавлення волі зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду та примирився з ним, добровільно перерахував на потреби ЗСУ 100000 грн, раніше не судимий, характеризується позитивно та має міцні соціальні зв`язки, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє щире каяття, засудив свої дії та запевнив суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень.
Потерпілий надав письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, а також зазначив суду про відшкодування йому завданої шкоди та відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 27.02.2026 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює неофіційно, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду, попросив у нього вибачення, засудив свої дії, характеризується виключно позитивно, добровільно перерахував на потреби ЗСУ грошові кошти в розмірі 100000 грн, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2025 у справі № 489/2568/25 - підлягають скасуванню.
Оскільки суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тому застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді застави необхідно скасувати.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. 
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.04.2025 відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 242240 грн.
Відповідно до повідомлень ТУ ДСА України в Миколаївській області від 18.04.2025 № 7/1-846/25 та ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 09.01.2026 № 20/6/3-43/Шмш, а також квитанцій від 18.04.2025 № 0.0.4318795821.2 та від 18.04.2025 № 179028874, застава у розмірі 242240 грн за ОСОБА_3 була внесена заставодавцем ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.04.2025 у справі № 489/2568/23 на депозитний рахунок № UA688201720355229002000016294 в ДКС України м. Київ, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.
В судовому засіданні сторона захисту просила повернути заставодавцю ОСОБА_7 внесену за обвинуваченого суму застави.
Прокурор не заперечував проти повернення застави заставодавцеві.
Враховуючи, що внесена за обвинуваченого застава на час ухвалення вироку не звернена в дохід держави, суд доходить висновку про необхідність скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, тому зазначене на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення застави заставодавцю.
Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд
ухвалив:
Затвердити угоду від 27.02.2026 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 27.02.2026.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 17.04.2025 до 18.04.2025 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Речові докази: 
- DVD-R диск з відеозаписом; СD-R диск з файлами – залишити в матеріалах кримінального провадження;
- телефон «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 ; банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 – повернути власнику ОСОБА_7 ;
- тканинні кросівки «Jordan»; штани чорного кольору; куртку чорного кольору; транспортний засіб «BMW X5», н.з. НОМЕР_4 , та ключ до нього – повернути власнику ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 4011 (чотири тисячі одинадцять) грн 30 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2025 у справі № 489/2568/25 на транспортний засіб «BMW X5», н.з. НОМЕР_4 , з індивідуальним номерним знаком «Трой», та ключ до нього; телефон «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 ; банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; тканинні кросівки «Jordan»; штани чорного кольору; куртку чорного кольору - скасувати.
Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави - скасувати.
Заставу у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, внесену за ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.04.2025 у справі № 489/2568/23 на депозитний рахунок № UA688201720355229002000016294 в ДКС України м. Київ, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, відповідно до квитанцій від 18.04.2025 – повернути заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1