ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/14260/25 пров. № А/857/44794/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Мандзія О.П.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мостиська), військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Лунь З.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мостиська), військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 670 від 26 червня 2025 року про призов ОСОБА_1 та направлення його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 951-ОС від 30.06.2025 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення ОСОБА_1 ; зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), та звільнити з військової служби.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2025 його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК від 26.06.2025, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано наказ № 670 від 26.06.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», на підставі якого його відправлено для проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України № 951-ОС від 30.06.2025 «По особовому складу» його зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-санітарного інструктора відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С), з 26.06.2025. Зауважує, що відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДБО, він з 01.09.2024 до 30.06.2025 є здобувачем освіти Олешківського професійного ліцею. Зазначає,що його було мобілізовано проти його волі, незважаючи на наявність відстрочки від призову. Вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірно скерував його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації як військовозобов`язаного до складу військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що військова частина НОМЕР_1 повинна вчинити дії щодо виключення його зі списків особового складу як такого, що має відстрочку від мобілізації. Оскільки його незаконно мобілізовано на військову службу, а чинним законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним ТЦК та СП, наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині призначення на посаду за штатом воєнного часу та зарахування до списків особового складу частини також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир вказаної військової частини безпосередньо і фактично не вчиняв протиправної поведінки при прийнятті такого наказу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №670 від 26 червня 2025 року про призов ОСОБА_1 , та направлення його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) №951-ОС від 30.06.2025 року в частині зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення ОСОБА_1 . У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки на момент видання оскаржуваних наказів позивач мав дійсну відстрочку від призову (строк дії якої визначено до 29.06.2025 року), він, відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Суд першої інстанції вважав, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , приймаючи наказ № 670 від 26 червня 2025 в частині призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації та направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не врахував наявність у позивача діючої відстрочки. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №670 від 26 червня 2025 року про призов позивача та направлення його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 . Як наслідок наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України №951-ОС від 30.06.2025 «По особовому складу», яким позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-санітарного інструктора відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С), з 26.06.2025 також є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції вказав, що у суду відсутня дискреція щодо відступу від правових висновків Верховного Суду, на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2025 по справі № 160/2592/23, що визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини є необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови у виключенні зі списків особового складу та звільненні із військової служби, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у виключенні зі списків особового складу та звільненні із військової служби та прийняти в цій частині нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у виключенні зі списків особового складу та звільненні із військової служби є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що визнаючи протиправними дії відповідачів щодо призову, суд першої інстанції не надав належної оцінки незаконності наслідків таких дій, зокрема щодо зарахування позивача до списків особового складу, його фактичного перебування у військовій частині, а також відмовив у зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 усунути допущені порушення прав позивача шляхом його виключення із списків військової частини та звільнення із військової служби. Вказує, що скасування вказаних наказів не забезпечує реального відновлення порушених прав позивача, оскільки він продовжує формально перебувати у складі військової частини та на військовій службі, попри наявність у нього законного права на відстрочку від призову та незаконну мобілізацію. Вважає, що зобов`язання відповідача усунути наслідки незаконного рішення, включно із виключенням зі списків особового складу, не є втручанням у дискреційні повноваження, а становить виконання рішення суду, спрямованого на реальне поновлення порушених прав особи. Зауважує, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, якою зроблено висновок про «незворотність процедури мобілізації», є помилковим та не підлягає автоматичному застосуванню у даній справі. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що процедура призову під час мобілізації є незворотною, а отже вимога про звільнення з військової служби не може задовольнятися, є надмірно формалізованим й ігнорує конкретні фактичні обставини цієї справи, а саме: наявність у позивача дійсної відстрочки, скасування наказів про призов та зарахування, порушення відповідачами норм законодавства.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, оцінюючи доводи позивача, що відповідно до статті 23 Закону № 3543-XII позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначає, що вказана обставина не дорівнює звільненню його від обов`язку проходження військової служби, а надає лише право на відстрочку від призову на військову службу. Вказує, що питання про прийняття рішення про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача носить дискреційний характер. Зауважує, що право на відстрочку необхідно реалізувати до набуття статусу «військовослужбовця», про що зазначив Верховний Суд у рішенні від 11 квітня 2024 року у справі № 520/7954/22.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 не наведено жодного конкретного доказу, який би спростовував встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи або підтверджував правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо мобілізації позивача. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 26.06.2025 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК від 26.06.2025, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано наказ №670 від 26.06.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», на підставі якого позивача відправлено для проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України № 951-ОС від 30.06.2025 «По особовому складу» позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-санітарного інструктора відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С), з 26.06.2025.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України №1022-ОС від 17.07.2025 «По особовому складу» позивач вважається таким, що самовільно залишив частину (місце проходження служби), з 08.07.2025.
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДБО, позивач з 01.09.2024 до 30.06.2025 є здобувачем освіти Олешківського професійного ліцею.
У мобільному застосунку позивача «Резерв+» наявна інформація про те, що позивач має відстрочку від мобілізації на особливий період до 29.06.2025
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №670 від 26 червня 2025 року про призов позивача та направлення його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 ; визнння протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) №951-ОС від 30.06.2025 року в частині зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення позивача.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.1, 3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок включає: 1) підготовку громадян до військової служби; 2) приписку до призовних дільниць; 3) прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; 4) проходження військової служби; 5) виконання військового обов`язку в запасі; 6) проходження служби у військовому резерві; 7) дотримання правил військового обліку.
Пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 передбачено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки визначені Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення №154).
За змістом п.8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку.
Згідно з п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі - Порядок № 560), пунктом 3 якого передбачено, що призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Із матеріалів справи слідує, що 26.06.2025 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК від 26.06.2025, внаслідок чого 1 відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано наказ №670 від 26.06.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», на підставі якого позивача відправлено для проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Водночас, позивач наголошує, що його призов є протиправним, оскільки у нього наявна діюча відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до електронного військово-облікового документа, сформованого у застосунку «Резерв+», позивачу оформлена відстрочка від призову під час мобілізації. У розділі «тип відстрочки» вказано - п.1 ч.3 ст.23. Відстрочка дійсна до 29.06.2025 року.
Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Згідно з абз.1 п.62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560), здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в ЄДЕБО, за формою згідно з додатком 9.
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДБО, позивач з 01.09.2024 до 30.06.2025 є здобувачем освіти Олешківського професійного ліцею.
У довідці також визначено, що послідовність освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту» не порушена.
Враховуючи те, що на момент видання оскаржуваних наказів позивач мав дійсну відстрочку від призову (строк дії якої визначено до 29.06.2025 року), він, відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що відповідач 1, приймаючи наказ № 670 від 26 червня 2025 в частині призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації та направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не врахував наявність у позивача діючої відстрочки. 
Оскільки у позивача на момент призову була наявна діюча відстрочка, втручання в право позивача на її реалізацію здійснено з порушенням вимог Закону №3543-XII.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №670 від 26 червня 2025 року про призов ОСОБА_1 та направлення його для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 
Як наслідок, наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України №951-ОС від 30.06.2025 «По особовому складу», яким позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-санітарного інструктора відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С), з 26.06.2025 також є протиправним та підлягає скасуванню. 
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує пр відсутність підстав для висновку про портиправність дій начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України під час видачі спірного наказу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), та звільнити з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 2, 3 статті 2 Закону №2232-XII).
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Частина третя статті 24 Закону №2232-XII передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Таким чином, після видання наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №612-од від 18.12.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» стосовно позивача виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII.
Колегія суддів наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
Відповідно до положень Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» передбачені підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом та документами про звільнення з підстав наявності відстрочки, тобто позивачем не дотримана відповідна процедура щодо звільнення з військової служби за наявності на те відповідних підстав.
Також, колегія суддів зауважує, що ухвалення судом рішення про звільнення з військової служби внаслідок скасування наказу про призов та про зарахування до особового складу військової частини буде втручанням у дискреційні повноваження командира військової частини.
В даному випадку відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних відносин, відповідно, за участю їхніх учасників.
Водночас зобов`язання військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків особового складу виходить за межі правовідносин між відповідачем та позивачем щодо порядку його призову на військову службу під час мобілізації, яка є предметом розгляду в цій справі.
Іншими словами, такий спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, і фактично створюватиме ситуацію невиконуваності судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права, а тому висновки судів обох інстанцій про задоволення позовних вимог у цій частині є помилковими.
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи навежене, позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 380/14260/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. П. Мандзій