Справа № 466/11722/25
Провадження № 2/466/1138/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі : 
головуючого судді Зими І.Є.
при секретарі Васинчик М.О.
з участю 
позивачки ОСОБА_1 
представника позивача Голуба С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Логістика», за участі третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди , завданої внаслідок ДТП ,-
в с т а н о в и в :
12.12.2025 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «АМТ Логістика», на її користь 158 294,73 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та судовий збір.
В обґрунтування вимог зазначає, що 21 травня 2025 року, о 14 год. 45 хв. , на 14 км + 800 м автодороги М-11 Львів – Шегині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daf FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Koegel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить позивачці. Водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом відповідача, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем позивачки, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження . Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй завдано матеріальну шкоду, а також спричинено тілесні ушкодження водію та пасажиру її транспортного засобу. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 01 вересня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Позивачка вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЕРША», якою виплачено страхове відшкодування у розмірі 250 000 грн, однак цього недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №1842/25 від 16.06.2025 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Superb» становить 407 294 грн 73 коп., у зв`язку з чим різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 157 294 грн 73 коп., а з урахуванням витрат на проведення оцінки - 158 294 грн 73 коп., які позивачка просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 17.12.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
05.01.2026 року, на адресу суду надійшов відзив. Представник відповідача, ТОВ «АМТ ЛОГІСТИКА», проти задоволення позову заперечив.
Зазначає , що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «ПЕРША», якою позивачці виплачено страхове відшкодування у розмірі 250 000 грн, що відповідає вимогам законодавства. У даній справі позивачкою не доведено фактичний розмір завданої шкоди, оскільки автомобіль уже відремонтовано, однак жодних належних та допустимих доказів понесених витрат на ремонт (рахунків, актів виконаних робіт, квитанцій тощо) суду не надано.
Крім того зазначив, що наданий позивачкою звіт про оцінку вартості матеріального збитку не може бути безумовним доказом розміру шкоди, оскільки має орієнтовний характер та не підтверджує реальні витрати.
Також відповідач звернув увагу, що при визначенні розміру шкоди позивачкою не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, що призвело до завищення вартості відновлювального ремонту та, відповідно, розміру заявлених позовних вимог. У зв`язку з викладеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року справу призначено до судового розгляду та закрито підготовче провадження по справі.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , та її адвокат Голуб С.І. , позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснила , що належний їй транспортний засіб «Skoda Superb», який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на момент звернення до суду вже відремонтовано. Однак документального підтвердження понесених витрат вона не має, так як частину деталей купляла за межами України, а ремонтні роботи проводились не в салоні, а приватними майстрам. Фактичний розмір завданої їй шкоди відповідає визначеному у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, а отримане страхове відшкодування не покриває повністю витрат на відновлення транспортного засобу, відтак просить суд задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду 02.03.2026 року надійшла заява про розгляд справи без участі сторони.
Третя особа, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Клопотань чи заяв на адресу суду не надходило.
Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. 
Згідно зі статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказ повинен бути належним, допустимим, достовірним, а сукупність доказів - достатньою для висновку суду про наявність або відсутність відповідних обставин. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 21 травня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу позивачки Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень. Вина водія ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП підтверджена постановою суду від 01.09.2025 року, 464/5604/25 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, а тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини повторному доказуванню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.
Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача на момент ДТП була застрахована, в ПрАТ «СК ПЕРША», згідно страхового полісу №227486807 від 02.03.2025 року, та 228064598 від 27.03.2025 року. 
Відтак, позивачці виплачено страхове відшкодування в розмірі 250 000 грн., що стверджується квитанцією про переказ грошових коштів на банківський рахунок позивачки від 03.10.2025 року. Отже, у спірних правовідносинах поєднуються деліктне зобов`язання та зобов`язання зі страхового відшкодування, які не виключають одне одного. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові №924/675/17 від 09.07.2018 де роз`яснено, що отримання страхового відшкодування не припиняє деліктного зобов`язання, а винна особа відшкодовує різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, а також у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17.
Отже, для правильного вирішення спору суд повинен встановити фактичний розмір шкоди, завданої позивачці, а також перевірити, у якій частині така шкода вже компенсована страховиком.
На підтвердження розміру шкоди позивачкою подано звіт № 1842/25 від 16.06.2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Superb без урахування фізичного зносу становить 407 294,73 грн. Водночас відповідачем подано інший розрахунок, за яким вартість відновлювального ремонту визначена у сумі 344 202,81 грн. Також відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позову, посилаючись, зокрема, на необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу.
Оцінюючи ці доводи, суд виходить з такого. Старий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV прямо передбачав модель відшкодування ремонту з урахуванням зносу та окремо регулював зменшення виплати на суму ПДВ при виплаті коштів потерпілому; однак цей Закон втратив чинність у зв`язку з прийняттям нового Закону України від 21.05.2024 № 3720-IX, який є чинним з 2025 року. Офіційне роз`яснення МТСБУ щодо нового регулювання прямо вказує, що з 2025 року коефіцієнт зносу під час розрахунку страхової виплати скасовано. Тому посилання відповідача у відзиві на необхідність зменшення розміру відшкодування саме через коефіцієнт фізичного зносу не відповідає чинному правовому регулюванню, яке підлягає застосуванню до ДТП, що сталася 21.05.2025року, зазначене відповідає правовому регулюванню, чинному на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, доводи відповідача в частині обов`язковості застосування коефіцієнта фізичного зносу суд відхиляє.
Водночас саме по собі відхилення доводу про знос не означає автоматичного задоволення позову в повному обсязі за розрахунком позивачки. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
За змістом ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодуванню підлягають саме реальні збитки, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні позивачка підтвердила, що на момент подання позову транспортний засіб уже був відремонтований, однак будь-яких рахунків, актів виконаних робіт, квитанцій, видаткових накладних, фіскальних чеків чи інших первинних документів, які б підтверджували фактичну вартість проведеного ремонту, суду не надала. 
Саме з цих підстав суд не може покласти в основу рішення розрахунок позивачки в сумі 407 294,73 грн у повному обсязі, оскільки за відсутності документально підтверджених фактичних витрат та за умови, що транспортний засіб уже відремонтовано, такий розрахунок має лише оціночний характер і сам по собі не доводить, що саме така сума реально була витрачена або підлягає витраті.
Суд також враховує, що під час підготовчого провадження та розгляду справи по суті жодна зі сторін не заявляла клопотань про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди. Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 12 ЦПК України, саме сторони зобов`язані доводити обставини, на які вони посилаються, та подавати відповідні докази. Суд не наділений обов`язком за власною ініціативою призначати експертизу у разі відсутності відповідних клопотань сторін, а вирішує спір на підставі наданих доказів.
Разом із тим поданий відповідачем звіт у частині визначення вартості відновлювального ремонту без ПДВ у сумі 344 202,81 грн ? суд бере до уваги як більш наближений до реальної вартості відновлювальних робіт за обставин цієї справи. Суд бере до уваги зазначений розрахунок відповідача виключно в частині визначення вартості відновлювального ремонту без ПДВ, не погоджуючись при цьому з його доводами щодо необхідності застосування коефіцієнта фізичного зносу.
Згідно постанови Верховного Суду у справі №924/675/17 проведено правовий висновок про те, що коли потерпіла особа просить компенсувати вартість ремонту, до складу відшкодування може бути включено ПДВ лише за умови надання документального підтвердження фактичної оплати ремонту та, відповідно, фактичного понесення витрат на сплату цього податку. За відсутності таких доказів стягнення ПДВ є безпідставним. 
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 та від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20, відповідно до якої вартість ремонту транспортного засобу з урахуванням податку на додану вартість підлягає відшкодуванню лише за умови підтвердження фактичного понесення таких витрат.
У зазначених правових висновках Верховний Суд звернув увагу на необхідність встановлення двох обставин: фактичного здійснення ремонту транспортного засобу; понесення витрат, у тому числі сплати податку на додану вартість, що має бути підтверджено належними доказами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження.
Як встановлено судом, позивачка підтвердила факт відновлення транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, однак не надала жодних належних та допустимих доказів фактичних витрат на проведення такого ремонту, зокрема рахунків, актів виконаних робіт, квитанцій чи інших первинних документів, які б підтверджували оплату робіт або запасних частин, а також сплату податку на додану вартість.
За таких обставин суд приходить до висновку, що включення ПДВ до розміру шкоди є необґрунтованим, оскільки відсутні докази його фактичної сплати, а визначення такого розміру збитків ґрунтувалося б виключно на припущеннях.
Суд враховує висновки Верховного Суду і застосовує їх до спірних правовідносин, оскільки у даній справі позивачка прямо підтвердила, що автомобіль відремонтований, але підтвердження вартості ремонту, у тому числі документів, які б засвідчували сплату ПДВ у складі ціни робіт чи запасних частин, не подала. За таких обставин включення ПДВ до розміру збитків ґрунтувалося б виключно на припущенні, що є неприпустимим з огляду на вимоги ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
В своїй постанові від 12.07.2023 року у справі 591/1861/22 Верховний суд України дійшов до наступного висновку; «Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП та не довів інший розмір завданої йому майнової шкоди ніж призначений судами. Колегія суддів вважає, що позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП. На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, щодо зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.»
Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме вартість відновлювального ремонту без ПДВ у межах, доведених матеріалами справи, а саме 344 202,81 грн.
Оскільки позивачці вже виплачено страхове відшкодування в сумі 250 000 грн, з відповідача на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та здійсненою страховою виплатою, а саме: 344 202,81 грн – 250 000,00 грн = 94 202,81 грн.
Щодо вимоги позивачки про стягнення 1 000 грн. витрат за складання звіту про оцінку, суд зазначає таке.
Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 1000 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 22 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, завдані внаслідок пошкодження майна, а також витрати, необхідні для відновлення порушеного права. Разом з тим витрати на проведення оцінки транспортного засобу не є витратами на відновлення пошкодженого майна, а пов`язані із підготовкою доказової бази для звернення до суду. Крім того, зазначені витрати не відносяться до судових витрат у розумінні ст. 141 ЦПК України, оскільки не є витратами на проведення судової експертизи, призначеної судом. Також суд враховує, що звіт про оцінку, за проведення якого заявлено витрати, не покладений судом в основу визначення розміру шкоди. Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що проведення оцінки транспортного засобу здійснювалося на вимогу страховика або в межах процедури врегулювання страхового випадку. Разом з тим із наданої квитанції про оплату №2.358727713.1 від 17.10.2025 року вбачається, що оплата здійснена за видачу звіту, а не за його проведення чи виконання відповідних оціночних робіт, що також не дає підстав вважати такі витрати пов`язаними із визначенням розміру шкоди. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки у розмірі 1 000 грн відсутні.
Таким чином, доводи позову знайшли своє підтвердження частково. Доводи відповідача про відсутність підстав для будь-якого додаткового стягнення понад 250 000 грн суд відхиляє, оскільки виплачена страховиком сума не покриває встановленого судом фактичного розміру шкоди. 
Отже, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 94 202,81 грн матеріальної шкоди, а в решті вимог слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263–265 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд , –
у х в а л и в :
позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Логістика» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 94 202 (дев`яносто чотири тисячі двісті дві) грн 81 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Логістика» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 582,94 (дев`ятсот сорок дві) грн 00 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Сторони в справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ Логістика», адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Промислова, 60, ЄДРПОУ 44252711.
Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима