ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/2036/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Баранця О. М., Вронської Г. О.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представників: 
позивача - Дерев`янка О. В. (у порядку самопредставництва),
відповідача - Оляш К. І. (адвоката),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024
(суддя - Пінтеліна Т. Г.) 
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025
(головуючий - Савицький Я. Ф., судді: Діброва Г. І., Колоколов С. І.)
у справі за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, перейменованого на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 176 351 грн.
Короткий зміст позовних вимог 
1. У травні 2024 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, перейменованого на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (далі - Товариство) про визнання недійсними додаткових угод від 23.09.2021 № 3, від 28.09.2021 № 4, від 21.10.2021 № 5, від 26.11.2021 № 7, від 17.12.2021 № 8, від 17.12.2021 № 9, від 17.12.2021 № 10, від 17.12.2021 № 11 до договору на постачання електричної енергії від 16.03.2021 № 91/2021, укладеного між Управлінням та Товариством, а також про стягнення з останнього на користь Управління надмірно сплачених коштів за цим договором у сумі 1 176 351 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що оспорювані додаткові угоди, якими підвищувалась ціна вартості електричної енергії, укладені в порушення положень частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. 16.03.2021 за результатами проведення процедури закупівлі Управління як споживач і Товариство як постачальник уклали договір № 91/2021 про постачання у 2021 році електричної енергії в обсязі 1 752 920 кВт*год, за ціною 1,8333333 грн за 1 кВт*год без ПДВ, загальна вартість договору 3 856 424,00 грн з ПДВ. 
4. У пункті 5.17 договору Управління і Товариство погодили, що зміна ціни за одиницю електричної енергії у сторону збільшення відбувається з дотриманням усіх наступних умов не частіше одного разу на місяць з наданням підтвердження формування такої ціни не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю електричної енергії за попередній місяць.
5. У пункті 13.8 договору узгодили, що істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами повністю, крім випадків, передбачених законодавством у сфері закупівлі.
6. За домовленості сторін у пунктах 13.10, 13.11 договору у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з пропозицією про зміну ціни товару, яка у кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару у бік збільшення, повинна бути обґрунтована та документально підтверджена. Наявність факту коливання ціни товару (електричної енергії) на ринку підтверджується довідками/інформацією, виданими Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) або регіональними ТПП, або органами державної статистики. У будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог пункту 2 частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміни до договору можуть бути внесені у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону.
7. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 комерційної пропозиції (додаток № 2 до договору) орієнтовна ціна закупівлі електричної енергії у таких розрахункових періодах змінюється відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміна ціни за спожиту електричну енергію внаслідок збільшення орієнтованої' ціни закупівлі електричної енергії узгоджується сторонами шляхом укладення додаткової угоди до договору і застосовується з початку розрахункового періоду, у якому відбулася така зміна. У разі зміни складових ціни на електричну енергію внаслідок змін до законодавства або прийняття нового законодавства, що впливає на порядок формування або розмір ціни, зміни (у тому числі збільшення) державних регульованих цін, у разі їх встановлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що включені в ціну на електроенергію, інфляції або будь-які інші зміни складових ціни, що не залежать від постачальника у періоді, наступному за розрахунковим, проводиться перерахунок вартості електричної енергії без додаткового узгодження з клієнтом і застосовують з моменту введення їх в дію згідно з чинним законодавством.
8. У додатку № 3 визначені обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії споживачу щомісячно та вказано, що за рік загальний обсяг електричної енергії, що має бути поставлений Товариством, склав 1 752,920 тис. кВт*год.
9. Протягом 2021 року Управління і Товариство уклали додаткові угоди до названого договору, у яких змінили ціну електричної енергії за 1 кВт*год, у зв`язку із коливанням її на ринку електричної енергії у сторону збільшення, а також кількість обсягів постачання електроенергії, а саме:
- у додатковій угоді від 26.05.2021 № 1 підвищили ціну на електричну енергію до 2,37392796 грн (з ПДВ) 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 629 465 кВт*год;
- у додатковій угоді від 23.09.2021 № 3 підвищили ціну на електричну енергію до 2,61132 грн (з ПДВ) 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 524 526 кВт*год;
- у додатковій угоді від 28.09.2021 № 4 підвищили ціну на електричну енергію до 2,87245 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили 1 429 127 кВт*год;
- у додатковій угоді від 21.10.2021 № 5 підвищили ціну на електричну енергію до 3,13068 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 357 468 кВт*год;
- у додатковій угоді від 26.11.2021 № 7 підвищили ціну на електричну енергію до 3,44344 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 291 943 кВт*год;
- у додатковій угоді від 17.12.2021 № 8 підвищили ціну на електричну енергію до 3,78744 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 244 961 кВт*год;
- у додатковій угоді від 17.12.2021 № 9 підвищили ціну на електричну енергію до 4,1658 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 202 246 кВт*год;
- у додатковій угоді від 17.12.2021 № 10 підвищили ціну на електричну енергію до 4,58196 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 163 410 кВт*год;
- у додатковій угоді від 17.12.2021 № 11 підвищили ціну на електричну енергію до 5,0397 грн 1 кВт*год, її обсяг зменшили до 1 128 101 кВт*год.
10. Коливання ціни на електричну енергію на ринку підтвердили довідками Харківської ТПП України.
11. Постачальник поставив споживачу електричну енергію за цим договором. 
12. Управління оскаржило ці додаткові угоди, крім додаткової угоди від 26.05.2021 № 1, оскільки вважає, що Товариство безпідставно підвищило ціну на електричну енергію з 2,37392796 грн за 1 кВт*год з ПДВ до 5,0397 грн 1 кВт*год з ПДВ, тобто більше, ніж на 78 %. До того ж зменшився обсяг електричної енергії, яку споживало Управління, з 1 752 920 кВт*год до 1 128 101 кВт*год, і воно недоотримало 624 819 кВт*год. від попередньо обумовленої договором кількості товару.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
13. 30.09.2024 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025, про задоволення позову повністю.
14. Виснував про те, що шляхом укладення оспорюваних угод відбулося збільшення ціни за одиницю товару на 78,89 % при законодавчо визначеній можливості такого збільшення лише на 10 % від ціни, визначеної за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю. Водночас обсяг закуповуваної електроенергії зменшився. Тож Товариство безпідставно отримало грошові кошти у заявленій сумі позову і за наслідком визнання оспорюваних угод недійсними має обов`язок повернути їх позивачеві.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
15. Товариство оскаржило ці судові рішення і в касаційній скарзі просить їх скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у позові. Підставами касаційного оскарження судових рішень визначило пункти 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
16. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.03.2024 у справі № 910/9880/23, про те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень цієї статті. 
17. Крім того скаржник просить сформулювати висновок щодо застосування таких норм:
- приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статей 15, 16, 203, 215 ЦК України, позаяк вважає, що Товариство не порушило прав Управління, яке було обізнано з приписами пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", але погодилося на підписання оспорюваних додаткових угод;
- пункту 6 частини першої статті 3, статті 11, частин першої-третьої статті 13 ЦК України, оскільки поза увагою судів залишилися його доводи щодо недобросовісності позивача та порушення ним доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). Адже, укладаючи спірні додаткові угоди, відповідач покладався на добросовісність дій позивача, тоді як у цьому позові позивач намагається виправити допущену зі свого боку помилку за рахунок відповідача, що є неприпустимим і свідчить про порушення принципів свободи договору та добросовісності. Звернув увагу на те, що позивач добровільно підписав із відповідачем спірні додаткові угоди до договору про збільшення ціни електроенергії, повністю їх виконав і права останнього не порушив;
- статті 217, частини першої статті 638 ЦК України, частини третьої статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), позаяк позивач заявив вимоги про визнання недійсними повністю додаткових угод, тоді як не згоден лише з їх умовою про збільшення ціни за одиницю товару. Тож вважає, що немає підстав для визнання недійсними оспорюваних додаткових умов повністю;
- частини першої статті 627 ЦК України і статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі", позаяк, на переконання Товариства, суди помилково виснували, що надані відповідачем довідки Харківської ТПП України, у яких визначалося коливання ціни на електричну енергію на ринку, не є належним підтвердженням для укладення оспорюваних додаткових угод.
18. На переконання Товариства, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, не мають значення для розгляду його касаційної скарги, оскільки різним є характер спірних правовідносин, склад учасників справи і Велика Палата вирішувала інше правове питання. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
19. Управління у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, стверджуючи про правильне застосування судами положень статті 1212 ЦК України у контексті правової підстави для повернення коштів. Зауважило також на тому, що підвищення ціни на електричну енергію на 78,89 % шляхом укладення оскаржуваних додаткових угод є нечесною і недобросовісною практикою з боку постачальника та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції Товариства у тендері з метою перемоги, що суперечить Закону України "Про публічні закупівлі". Вважає, що довідки Харківської ТПП України не могли бути належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження коливання цін на ринку і не могли слугувати достатньою підставою для зміни істотної умови за договором у частині підвищення ціни за одиницю товару. Звернуло увагу на правову позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, ухваленій у подібних правовідносинах, висновки якої врахували суди попередніх інстанцій у цій справі. Крім того стверджує, що оспорювані додаткові угоди мають бути визнані недійсними повністю, позаяк ціна за одиницю товару, яку сторони змінили шляхом їх укладення, є істотною умовою договору.
20. У надісланих до Верховного Суду поясненнях Управління, підтримуючи вимоги відзиву на касаційну скаргу, зауважило, що висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях повністю узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, правовідносини у якій подібні до правовідносин у цій справі. Звернуло увагу на те, що позивач добровісно виконував умови договору поки не виявило порушення з боку відповідача, що спричинило надмірну сплату позивачем коштів відповідачеві.
Позиція Верховного Суду
Щодо касаційного оскарження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України
21. Мотивуючи наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, Товариство обґрунтувало свої доводи неправильним застосуванням положень статті 1212 ЦК України без урахування судами під час вирішення цього спору висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.03.2024 у справі № 910/9880/23, про те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень цієї статті. 
22. Проте обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися з огляду на таке.
23. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 визначила критерії поняття подібні правовідносини.
24. У справі № 910/9880/23, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Товариство просило на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з Громадської спілки грошові кошти унаслідок того, що правова підстава для збереження їх останньою відпала. Суди першої й апеляційної інстанцій, з якими погодився Верховний Суд, відмовили у позові у зв`язку з тим, що підставою перерахування позивачем грошових коштів було саме судове рішення в іншій справі, підставою позову у якій було невиконання особою зобов`язань за договором про виплату відрахувань. Верховний Суд у справі № 910/9880/23 виснував, що саме судове рішення в іншій справі про стягнення коштів було підставою для їх перерахування, що зумовило відсутність підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України у правовідносинах у справі № 910/9880/23.
25. Правовідносини у справі № 910/9880/23 не є подібними з правовідносинами у справі, яка розглядається, адже має бути доведена відмінність у застосуванні статті 1212 ЦК України саме у подібних правовідносинах. Утім не можна стверджувати про помилкове неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справі № 910/9880/23, які сформульовані за інших правових підстав і обставин (не стосуються оскарження правочинів за результатом проведених процедур закупівлі з підстав їх невідповідності положенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
26. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, однак наведені ним доводи про наявність постанови Верховного Суду, яка містить висновки щодо іншого застосування статті 1212 ЦК України у подібних правовідносинах, і які не враховані судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, підтвердження не знайшли. 
27. Додатково слід звернути увагу скаржника на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 у подібних правовідносинах, щодо правильно застосованої судами статті 1212 ЦК України у такому спорі, як правової підстави для повернення грошових коштів.
28. Провадження у справі, що розглядається, зупинялося до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 і висновки, зроблені у постанові від 21.11.2025 у цій справі, колегія суддів враховує в силу частини четвертої статті 300 ГПК України. 
29. У постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду також зауважила про правильність повернення грошових коштів саме на підставі статті 1212 ЦК України.
Щодо касаційного оскарження на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України
30. Відповідно до положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
31. Положеннями частини першої статті 638 цього ж Кодексу визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
32. Згідно з частиною третьою статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
33. У контексті доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає про те, що ці норми є загальними нормами матеріального права та підлягають однаковому застосуванню у будь-якому спорі, ініційованому стороною про недійсність укладеного правочину, незалежно від змісту господарського зобов`язання, визначеного його умовами та правового регулювання прав та обов`язків сторін за такою угодою.
34. Як установили суди, у ініційованому Управлінням спорі предметом є додаткові угоди до договору постачання електричної енергії споживачу. Станом на момент підписання договору про закупівлю сторони погодили такі істотні умови як: предмет, кількість, ціну, строк виконання зобов`язань.
35. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди дослідили та надали оцінку оскаржуваним додатковим угодам та умовам договору і встановили, що внаслідок укладання цих угод сторони безпідставно змінили істотні умови договору. Зокрема, ціну за одиницю товару у бік збільшення на 78,89 % від первинної ціни при відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого також безпідставно зменшено обсяги закупівлі. За результатом вирішення спору суди визнали недійсними оскаржувані додаткові угоди до договору, внаслідок чого дійсною та чинною залишилась умова договору щодо ціни за одиницю товару, яка визначена у самому договорі (комерційній пропозиції). При цьому суди не встановили обставин, що спірними додатковими угодами також вносилися зміни до договору стосовно будь-яких інших умов, окрім ціни за одиницю товару й обсягів електроенергії, які мають бути поставлені за договором.
36. Суди установили, що при укладанні оспорюваних додаткових угод не додержані вимоги про збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 %; споживач мав беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, однак підписав оскаржувані додаткові угоди, внаслідок чого ціна електричної енергії збільшилася на 78,89 %, що свідчить про наявність так званого "каскадного" укладення додаткових угод, яке є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (відповідача) і призводить до нівелювання результатів відкритих торгів; оскільки спірні додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними, підстава для оплати поставленої електричної енергії за ціною, встановленою у додаткових угодах, фактично відпала, а тому відповідач повинен повернути грошові кошти у заявленому розмірі як безпідставно набуте майно.
37. Колегія суддів також наголошує, що у постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Великою Палатою Верховного Суду вирішувалося питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни у договорі про закупівлю, і згідно з її висновками приписи цієї норми не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
38. Узагальнюючи наведені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 висновки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", Велика Палата Верховного Суду виснувала, що:
- норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону України "Про публічні закупівлі";
- інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої;
- укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі";
- збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі;
- застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників;
- з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та з огляду на усталену та послідовну судову практику, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності;
- зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-IX до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;
- виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
39. Управління стверджує, що оскаржувані додаткові угоди мають бути визнані недійсними, позаяк укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки за їх умовами ціна за одиницю товару (кВт/годину) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилася на 78,89 % порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. 
40. Як уже наголошувалося, задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав про те, що, укладаючи договір про закупівлю електричної енергії, сторони визначили ціну за продукцію (електричну енергію), тоді як після укладення договору відповідач ініціював підписання додаткових угод до договору, внаслідок чого відбулося збільшення вартості електричної енергії за одиницю кВт год більше ніж на 10 %. Звідси суди виснували, що укладені та оспорювані додаткові угоди суперечать вимогам статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" та положенням статті 203, 215 ЦК України, відповідно підлягають визнанню недійсними. 
41. Цей висновок судів є обґрунтованим, оскільки оскаржувані додаткові угоди передбачали підвищення ціни на електричну енергію на 78,89 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". До того ж він узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в уже згаданих постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, предметом оскарження у яких також були додаткові угоди до договору, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, як уважав прокурор, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів та нівелювання результатів тендерної закупівлі.
42. Крім того, висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 08.04.2026 у справі № 916/3308/24, від 10.03.2026 у справі № 916/3492/24, від 17.02.2026 у справі № 925/782/24, у яких Товариство також було учасником цих справ.
43. Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені статтею 217 ЦК України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
44. Тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 11.08.2021 у справі № 926/324/20 та від 18.11.2021 у справі № 907/12/19.
45. Стаття 180 ГК України визначає, що істотними умовами договору, без погодження яких укладення господарського договору неможливе, є предмет, ціна та строк дії договору (частина третя).
46. У цьому випадку ціна товару є істотною умовою договору та додаткових угод до нього, а тому оспорювані правочини можуть бути визнані недійними лише повністю.
47. У решті касаційної скарги Товариство посилається на обставини доведення коливання цін на ринку та доказів на підтвердження зазначеного. 
48. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
49. Тобто збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
50. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
51. Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
52. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
53. Закон України "Про публічні закупівлі" не передбачає форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
54. Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
55. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку, слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 покладена функція з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислова палата України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
56. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки торгово-промислових палат України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Утім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
57. Отже, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, як і у постановах Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 440/11406/23, від 29.03.2019 у справі № 826/6926/17, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18 та від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17, визначено, що експертні висновки (довідки) Торгово-промислових палат України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару. Однак, суди мають досліджувати зміст таких висновків за наведеними вище критеріями. 
58. Суди попередніх інстанцій виснували, що довідки Харківської ТПП України, що стали підставою для внесення змін до договору, не відображають інформації про коливання ціни на електричну енергію, що склалося на момент підписання додаткових угод у порівнянні з ціною на дату підписання договору. Крім того ціни вказані без ПДВ і тарифу на передачу електричної енергії. Тож довідки носять виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховують умови договорів та контрактів, про що також у них зазначено.
59. У контексті зазначеного суди, крім порушень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", вказали на те, що Товариство не довело факту коливання ціни на товар на ринку в бік збільшення, що виключає підстави для зміни істотних умов договору та необхідність збільшення ціни товару оспорюваними додатковими угодами.
60. Стосовно аргументів відповідача щодо порушення позивачем принципу добросовісності та заборони суперечливої поведінки колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.12.2024 у справі № 760/18839/23, про те, що сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати у результаті суперечливої поведінки (рішення від 17.01.2013 у справі "Карабет та інші проти України", пункт 276). Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин. 
61. Тож оскарження додаткових угод до договору стороною, яка їх підписала, не є суперечливою поведінкою (venire contra factum proprium), якщо правочин суперечить закону. Сторона має право захищати порушені права, оскільки недійсність визначається на момент укладення, а не згодом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
63. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
64. Згідно з вимогами статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати
65. Оскільки з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження, а з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, - про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 у справі № 916/2036/24, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Г. Вронська