ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/1136/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,

за участю:
прокурора Винницької Л. М.,
представника відповідача 2 Митровки Я. В. (в режимі відеоконференції),
представники відповідача 1, відповідача 3, третьої особи не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Неродика А.А. вих. № 07.53-108-1675вих-26 від 03.03.2026 (вх. № апеляційного суду 01-05/620/26 від 04.03.2026)
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2026 (суддя Лучко Р. М.)
у справі № 907/1136/25
за позовом Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави
до відповідача 1 Ужгородської міської ради, 
відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейс Інвест", 
відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх 2030", 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2  ОСОБА_1 ,
про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Ужгород, витребування земельної ділянки на користь територіальної громади м. Ужгорода,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття. 
Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25 позовну заяву Ужгородської окружної прокуратури від 02.10.2025 № 07.53-107-7590ВИХ-25 залишив без розгляду на підставі ч. 13 ст. 176 ГПК України та скасував вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.10.2025 у справі № 907/1136/25 заходи забезпечення позову.
Ухвалу суду мотивовано тим, що прокурор не усунув недоліки позовної заяви (з урахуванням зміни предмета позову відповідно до заяви від 13.01.2026 за №07.53-108-342 вих-26) у встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 03.02.2026 строк, а саме не надав у порушення ч. 6 ст. 164 ГПК України доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області грошових коштів у розмірі 245 670,00 грн - вартості земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:65:001:0140 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2025.
Суд першої інстанції зазначив, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. 
Добросовісність набувача презюмується, тобто набувач буде вважатись добросовісним, доки не буде доведено протилежне.
Суд першої інстанції врахував те, що позовну заяву у справі № 907/1136/25 було подано в жовтні 2025 року, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" № 4292-IX від 12.03.2025, та внесення змін, зокрема, до статей 164, 174, 238 ГПК України, тому у прокурора виник обов`язок для виконання вимог ГПК України, зокрема ч. 6 ст. 164 цього Кодексу.
Суд також наголосив на тому, що питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт набувачем має бути оцінене судом лише під час судового розгляду справи по суті, а приписи ст. 387 ЦК України є загальними та такими, що наділяють власника правом витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та не пов`язуються з добросовісністю чи недобросовісністю такого набувача.
Суд критично оцінив аргументи прокурора у поданій ним 16.02.2026 заяві про усунення недоліків щодо заявлення позову саме як до недобросовісного набувача, зазначив, що мотиви прокурора у разі їх прийняття судом фактично зводяться або до неможливості застосування на практиці положень Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" загалом та ч. 6 ст. 164 ГПК України зокрема (так звана "мертва норма права"), або до ілюзії (фікції) у представництві інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом подання позовної заяви, яка за умови підтвердження дійсних обставин незаконності набуття відповідачем права власності на спірне майно, проте за встановленням його добросовісності матиме наслідком (за доводами прокурора) відмову у задоволенні його ж позовних вимог.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги залишення без розгляду позову прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про скасування у повній мірі вжитих ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.10.2025 у справі № 907/1136/25 заходів забезпечення позову, відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Керівник Ужгородської окружної прокуратури Неродик А.А., не погодившись із ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25, подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 03.03.2026, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати дану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження судового розгляду. 
Прокурор вважає, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом допущено неправильне застосуванням норм матеріального права (ст. 387, ч. 5 ст. 390 ЦК України) та порушення норм процесуального права (ч. 3 ст. 3, ст. ст. 14, 164 ГПК України).
В обґрунтування своїх доводів, прокурор посилається на те, що у цій справі пред`явлено позов про витребування нерухомого майна у Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх 2030" як недобросовісного набувача (останнього набувача) на підставі ст. 387 ЦК України, а відтак приписи ч. 5 ст. 390 ЦК України, ч. 6 ст. 164, ч. 4 ст. 174 ГПК України у такому випадку не підлягають застосуванню під час вирішення питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення. Прокурор вважає, що оскаржуваною ухвалою суд неправомірно обмежив право на доступ до суду.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Бейс Інвест" направило до апеляційного господарського суду відзив від 30.03.2026, у якому просить апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25 – без змін. 
Відповідач 2 вважає, що апелянт фактично намагається уникнути застосування ч. 6 ст. 164 ГПК України та ч. 5 ст. 390 ЦК України, називаючи набувача "недобросовісним", однак зміст правовідносин визначається не формулюванням позову, а їх об`єктивною природою. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на момент звернення з позовом відсутнє судове встановлення недобросовісності набувача, а отже відповідач 3 вважається добросовісним набувачем (добросовісність презюмується). Позиція апелянта, за якою достатньо формально визначити правову підставу позову згідно зі ст. 387 ЦК України, не усуває обов`язку дотримання процесуальних передумов розгляду спору. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що підхід, застосований прокурором, нівелює мету законодавчих змін, створює "ілюзію" судового захисту.
Відповідачі 1, 3 і третя особа не подали відзиви на апеляційну скаргу в межах установленого апеляційним господарським судом процесуального строку, що у свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026, апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури у справі № 907/1136/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Суддя-доповідач ухвалою від 09.03.2026 у справі № 907/1136/25 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн.
16.03.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від керівника Ужгородської окружної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків від 13.03.2026, до якої додано платіжну інструкцію № 282 від 12.03.2026 на суму 3 328,00 грн.
Ухвалою від 19.03.2026 суд апеляційної інстанції поновив керівнику Ужгородської окружної прокуратури строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25 та зупинив дію вказаної ухвали, відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 08.04.2026.
Представники відповідачів 1, 3 і третя особа та (або) її представник у засідання суду не прибули, про причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином (т. 4, а.с. 29, 30 на звороті, 33), що у свою чергу, згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 08.04.2026 прокурор підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача 2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, наголосивши на тому, що спосіб захисту має бути належним та ефективним, відповідати принципу процесуальної економії.
08.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 1 ст. 271 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального права (ст. 387, ч. 5 ст. 390 ЦК України) та норм процесуального права (ст. 14, ч. 6 ст. 164 ГПК України) під час постановлення оскаржуваної ухвали на підставі ч. 13 ст. 176 ГПК України.
Відповідно до вимог, передбачених ст. 164 ГПК України, у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (ч. 6). 
Наведена процесуальна норма є новелою, якою було доповнено, зокрема, ст. 164 ГПК України згідно з абз. 1 п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12.03.2025 №4292-IX (далі - Закон від 12.03.2025 №4292-IX).
Цим законом також було доповнено ч. 2 ст. 174 ГПК України абзацом 3, який передбачає, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.
Отже вимога до органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора, передбачена ч. 6 ст. 164, ч. 2 ст. 174 ГПК України, щодо надання документів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок господарського суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна (у даному випадку у розмірі вартості земельної ділянки, обов`язок чого у цій справі заперечує прокурор), є гарантією забезпечення прав та інтересів добросовісного набувача нерухомого майна у разі задоволення судом позовних вимог органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна, яке є предметом спору.
Зміни у наведені процесуальні норми (як і у відповідні норми ЦК України, ст. ст. 177, 185, 265) були зумовлені змінами, внесеними цим же Законом від 12.03.2025 № 4292-IX у ЦК України, а саме було доповнено ст. 390 частиною 5, відповідно до якої суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Так, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 390 ЦК України, відповідні приписи Закону від 12.03.2025 № 4292-IX поширюються на вирішення спорів, пов`язаних із витребуванням майна саме у добросовісних набувачів, тобто застосування цього Закону залежить від підстав пред`явленого позову.
Колегія суддів апеляційного суду звертається до неодноразово сформульованих висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 12.11.2025 у справі № 127/8274/24, від 19.11.2025 у справі № 523/14914/24, від 25.11.2025 управі № 916/1282/25, від 01.12.2025 у справі №354/419/25, від 14.01.2026 у справі № 354/160/25, від 28.01.2026 у справі № 922/2555/21, у яких вирішувалось подібне до спірних правовідносин процесуальне питання та зазначено, що:
- обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права; положення ч. 5 ст. 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача;
- при цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги ч. 5 ст. 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
- у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення ч. 5 ст. 390 ЦК України не застосовуються;
- питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення;
- у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України;
- натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення судом, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі ч. 5 ст. 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2026 у cправі № 904/5764/23 (911/114/22).
У даній справі № 907/1136/25 прокурор пред`явив позов (з урахуванням зміни предмета позову відповідно до заяви від 14.01.2026 за вих. № 07.53-108-342вих-26), зокрема, про витребування у ТОВ "Успіх 2030" на користь територіальної громади м. Ужгород земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:65:001:0140 площею 0,2043 га на підставі ст. 387 ЦК України як у недобросовісного набувача.
Прокурор посилається на те, що ТОВ "Успіх 2030" могло проявити розумну обачність та шляхом аналізу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру судових рішень, інших відкритих джерел (зокрема, пошукових систем) встановити, що спірна земельна ділянка утворена шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:65:001:0111, площею 0,5774 га, яка у свою чергу є предметом кримінального провадження, що на даний час розглядається в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. При цьому у відкритих джерелах наявні і ті обставини, на які покликається прокурор у господарській справі, зокрема наявність матеріальної шкоди внаслідок заниження вартості під час продажу земельної ділянки. Відповідні відомості, викладені в ухвалі слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області про арешт майна від 14.05.2025 у справі № 304/1055/25, яка є у відкритому доступі. Отже, якщо перевірка інформації про нерухоме майно дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.
Позиція прокурора щодо недобросовісності ТОВ "Успіх 2030", є послідовною і залишається незмінною, що простежується зі змісту заяви про залучення співвідповідача та зміну предмета позову від 14.01.2026 за вих. № 07.53-108-342вих-26, заяви про усунення недоліків позовної заяви від 13.02.2026 за вих. № 07.53-107-1281вих-26, апеляційної скарги від 03.03.2026 вих. № 07.53-108-1657вих-26.
Суд апеляційної інстанції, не вдаючись в оцінку обґрунтованості вищезазначених тверджень прокурора, констатує, що позовна вимога про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:65:001:0140, площею 0,2043 га обґрунтована недобросовісністю відповідача 3 (останнього набувача) та заявлена на підставі ст. 387 ЦК України, у зв`язку з чим приписи ч. 5 ст. 390 ЦК України, ч. 6 ст. 164 ГПК України у такому випадку є незастосовними. Питання ж про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення (аналогічна правова позиція викладена у вже згаданій вище постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2026 у cправі № 904/5764/23 (911/114/22)).
Суд першої інстанції, вимагаючи від прокурора усунення недоліків позовної заяви після відкриття провадження у справі (з урахуванням зміненого предмета позову) та залишаючи позовну заяву від 02.10.2025 №07.53-107-7590ВИХ-25 без розгляду через неусунення недоліків, які стосувалися окремої самостійної вимоги позовної заяви до відповідача 3, не врахував у сукупності усі обставини, зокрема і аргументи прокурора щодо недобросовісності відповідача 3, та постановив помилкову ухвалу з посиланням на ч. 13 ст. 176 ГПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора та наявність правових підстав для її задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ч. 1 ст. 280 ГПК України).
Таким чином, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги керівника Ужгородської окружної прокуратури та скасування у повному обсязі ухвали Господарського суду Закарпатської області про залишення без розгляду позовної заяви та скасування заходів забезпечення позову від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25 з подальшим направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а справа - передачі для продовження розгляду до суду першої інстанції, то, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Неродика А.А. вих. № 07.53-108-1675вих-26 від 03.03.2026 (вх. № 01-05/620/26 від 04.03.2026) задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2026 у справі № 907/1136/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
3. Матеріали справи № 907/1136/25 повернути до Господарського суду Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.