Справа № 712/16418/25
Провадження № 1-кп/712/496/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючий      ОСОБА_1 
секретар       ОСОБА_2 
за участю:
прокурора        ОСОБА_3 
обвинуваченого       ОСОБА_4 
захисника      ОСОБА_5 
потерпілих      ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
представника потерпілих (адвоката)   ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 12025250310002970 від 07.09.2025 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси Черкаської області, непрацюючого, освіта середня-спеціальна, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом, учасником бойових дій, учасником АТО, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не є, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 06.09.2025, близько 13 години 50 хвилин, керуючи спеціалізованим вантажним фургоном марки Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Сумгаїтська зі сторони вулиці Віталія Вергая в напрямку до вулиці Академіка Корольова, поблизу будинку № 17, що по вулиці Сумгаїтська, проявив неуважність та порушив вимоги:
- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині — і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
Так він, керуючи спеціалізованим вантажним фургоном марки Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Сумгаїтська зі сторони вулиці Віталія Вергая в напрямку до вулиці Академіка Корольова, поблизу будинку № 17, що по вулиці Сумгаїтська, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, а саме при виконанні маневру розвороту для подальшого руху в напрямку до вулиці Віталія Вергая, перед зміною напрямку руху ліворуч для виконання вказаного маневру, не впевнився в безпеці свого руху, завчасно не зайняв крайню ліву смугу, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався позаду в попутному напрямку прямо, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом Honda CBR 600, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався позаду в попутному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/656 від 30.10.2025, отримав тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом діалізу правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя; закритий перелом правого надколінника зі зміщенням уламків, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка мотоцикла Honda CBR 600, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/644 від 30.10.2025, отримала тілесні ушкодження: закриті переломи обох кісток правого передпліччя, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; рана четвертого пальця лівої кисті до категорії легких тілесних ушкоджень.
Спричинення потерпілому ОСОБА_10 та потерпілій ОСОБА_7 зазначених тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/124-25/16748 від 24.11.2025, з порушенням водієм спеціалізованого вантажного фургону Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, детально вказавши на обставини та механізм вчиненого та дав показання, які відповідають опису подій, які сформульовані в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, просив суворо не карати, звернути заставу на потреби ЗСУ та вказав, що добровільно відшкодував завдану шкоду. 
У відповідності до положень частини першої статті 349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови
Потерпілі претензій до ОСОБА_4 не мають. Просили призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюють ся. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст тих обставин, які він не оспорює, чи є добровільною та істинною його позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, сторони будуть позбавлені права в апеляційному порядку оскаржити обставини, які не оспорю валися.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів щодо судових витрат, речових доказів та ухвал щодо накладення арешту, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також оголошенням досудової доповіді, складеної органом пробації.
Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 та представник потерпілих ОСОБА_8 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.
Судом у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Прокурор, обвинувачений, захисник, потерпілі та їх представник зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд заслухавши думку учасників процесу,з урахуванням положень частин другої та третьої статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин,які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів щодо судових витрат, речових доказі та ухвал щодо накладення арешту, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації. 
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини скоєного злочину так, як про них зазначено в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Представник потерпілих просив суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його права керувати транспортними засобами. Зазначивши, що обвинуваченим частково відшкодовано завдані збитки під час лікування.
Після допиту обвинуваченого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази щодо судових витрат, речових доказів та докази, які характеризують обвинуваченого.
Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.
Крім того, від представника Соснівського районного відділу ДУ «Центр пробації» Філії державної установи «Центр пробації» в Черкаській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, під час дослідження інформації, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторно кримінального правопрушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. З урахуванням вимог абзацу 17 ст. 368 КПК України запропоновано зазначену досудову відповідь з інформацією про соціально – психологшічну характеристику прийняти до відома під час винесення рішення про міру кримінальної відповідальності у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.
На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.
У судових дебатах:
Прокурор пояснила, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просила визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що він визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, надав свідчення суду щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, розкаявся, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Звільнити з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просила стягнути процесуальні витрати, вирішити долю речових доказів у відповідності до статті 100 КПК Україн, одночасно скасувавши накладені арешти.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , просила призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає, згоден зі всім.
Представник потерпілих просив не позбавляти обвинуваченого водійських прав, вказавши, що між ОСОБА_4 та потерпілими підписано угоду щодо врегулювання у позасудовому порядку, крім того останнім відшкодовано моральну шкоду потерпілим.
В останньому слові обвинувачений просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілим.
Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «щире каяття» обґрунтовується наступним.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.
Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, попросивши вибачення у потерпілих, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до положень частини першої статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 без позбавлення його права керувати транспортними засобами, суд виходить з думки прокурора, побажанням потерпілих.
При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , а саме те, що є раніше не судимою особою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює ФОП, добровільно перераховє грошові кошти на підтримку ЗСУ, про що свідчать платіжні інструкції на загальну суму 10 000,00 грн., і приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.
Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання що у вигляді позбавлення волі, строком на 3 роки, а отже до ОСОБА_4 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України.
Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.
Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта для проведення ряду експертиз в загальному розмірі 15067,32 гривень, що підтверджується довідками про витрати на проведення відповідних судових експертиз за матеріалами кримінального провадження № 12025250310002970, які суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 .
Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що відпала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, суд вважає доцільним скасувати арешт накладений ухвалами слідчих суддів Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025 та 19.09.2025.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 ч. 15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у сумі 1696,32 грн перерахувавши на р/р UA023052990000026009041601804; отримувач коштів: ОСОБА_12 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; МФО: 305299; банк отримувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу – № СТ/367Е-25 у к/п № 12025250310002970).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування за проведення судових експертиз на загальну суму 13371 грн.
Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025 та 19.09.2025 скасувати.
Речові докази, а саме:
- мотоцикл Honda CBR 600, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104 повернути за належністю ОСОБА_6 ;
- спеціалізований вантажний фургон Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити за належністю ОСОБА_4 ;
- лазерний диск «Verbatim CD-R», два лазерних диска «Axent CD-R», які долучені та зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах справи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Головуючий          ОСОБА_1