Справа № 574/184/24 
Номер провадження 22-ц/816/1976/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (судді-доповідача),
суддів Собини О.І., Щербаченко М.В.,
з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І., 
у присутності: 
позивача – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивача – адвоката Латишевої Валентини Олексіївни (в режимі відеоконференції),
представника відповідачки – адвоката Пєтухова Андрія Юрійовича (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 лютого 2026 року (суддя Гук Т.Р.), ухвалене у м. Буринь, повне рішення виготовлено 19 лютого 2026 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
11 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю як жінки та чоловік без реєстрації шлюбу в період із 01 квітня 2014 року до 18 серпня 2023 року із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту його смерті, по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з квітня 2014 року вона проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу разом зі ОСОБА_3 у належному їй житловому будинку за вказаною адресою. Із 03 жовтня 2015 року ОСОБА_3 був зареєстрований за зазначеною адресою, де сторони спільно здійснили ремонт житлового будинку, придбали меблі та побутову техніку.
Зазначає, що під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні інтереси, організовували спільний відпочинок, взаємно піклувалися один про одного та проводили святкові події у колі сім`ї, фактично виконуючи права та обов`язки подружжя.
Після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації та з 19 січня 2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 48 років він загинув під час виконання бойових завдань. Про факт його загибелі було повідомлено позивачку, як члена сім`ї, вона брала участь у впізнанні тіла померлого та отримала лікарське свідоцтво про смерть.
Однією сім`єю зі ОСОБА_3 вони проживали протягом близько дев`яти років до моменту його загибелі, а після його мобілізації підтримували постійний щоденний зв`язок: позивачка надсилала йому необхідні речі, він планував приїзд додому під час відпустки та щомісячно переказував їй грошові кошти на банківський рахунок, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 . Вважала, що має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала з ним однією сім`єю понад п`ять років, вела спільне господарство, була пов`язана з ним спільним побутом та мала взаємні права й обов`язки. 23 лютого 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на окреме спадкове майно померлого. Нотаріусом їй було роз`яснено необхідність підтвердження підстав для закликання до спадкування за законом, зокрема факту перебування зі спадкодавцем у сімейних (фактично подружніх) відносинах, а також повідомлено про наявність спадкової справи, відкритої 28 серпня 2023 року за заявою дочки померлого - ОСОБА_2 .
Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 09 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не довела наявність порушеного, невизнаного або оспореного права чи інтересу, що є обов`язковою передумовою для задоволення такого позову. При цьому встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 спадщина була прийнята спадкоємцем першої черги – дочкою ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку оформила свої спадкові права та зареєструвала право власності на спадкове майно. Позивачка, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, звернулася до суду з вимогою про встановлення відповідного факту, однак вона не заявила вимог про зміну черговості спадкування та не навела обставин, передбачених законом, які могли б надати їй право спадкувати разом зі спадкоємцем першої черги. Суд зазначив, що навіть у разі встановлення факту спільного проживання це саме по собі не створює для позивачки права на спадкування, оскільки спадкоємець першої черги вже реалізував своє право.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. 
Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з надмірним формалізмом, безпідставно надав перевагу доводам відповідача, у зв`язку з чим дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом залишено поза увагою характер спірних правовідносин, оскільки предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а не вирішення питання щодо права на спадкування як такого. Вказує на те, що подані нею докази є достатніми для підтвердження факту проживання однією сім`єю зі ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, однак суд першої інстанції безпідставно відхилив як письмові докази, так і показання свідків. 
Доводить, що подані нею, належні чоловікові документи за своєю природою не могли перебувати у сторонніх осіб та зазвичай вони зберігаються за місцем проживання та побуту особи.
Звертає увагу на недобросовісність поведінки відповідачки при доведенні обставин щодо постійного проживання спадкодавця разом із нею, оскільки допитаний судом свідок, за підписом якого було видано довідку про місце проживання відповідачки з батьком, спростував факт її видачі та підписання.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Пєтухов А.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що за обставин прийняття та оформлення відповідачкою спадкових прав на спадщину після смерті батька, права позивачки дійсно не були порушені, оскільки відмова нотаріуса не залежала від відсутності чи наявності факту її проживання разом із загиблим ОСОБА_3 однією сім`єю. Зазначає про відсутність належних та допустимих доказів підтвердження заявленого до встановлення факту. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
У період із 25 травня 1991 року по 10 листопада 1999 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 208-210).
У період із 07 листопада 1998 року по 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 108).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із 14 травня 2011 року зареєстрована по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7).
За наданою відділом ЦНАП виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області від 24 вересня 2024 року №1075 інформацією та відомостями із будинкової книги для прописки громадян ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період із 03 жовтня 2015 року по 26 грудня 2016 року був зареєстрований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12-14, 226).
Відповідно до наданої відділом ЦНАП виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області інформації від 23 липня 2024 року, у період із 26 грудня 2016 по час смерті ОСОБА_3 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 200).
Відповідно до довідки-характеристики депутата міської ради восьмого скликання ОСОБА_6 від 06 вересня 2023 року, виданої мешканці АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , у період приблизно з початку 2014 року вона проживала за вищезазначеною адресою однією сім`єю як чоловік і дружина, але без реєстрації шлюбу, разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони вели спільне господарство, мали спільний побут та здійснювали взаємні обов`язки по утриманню і догляду одне одного за одним. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під час виконання військового обов`язку по захисту суверенітету і територіальної цілісності України. Інформація (стосовно реєстрації місця проживання та факту загибелі) отримана з офіційних даних Буринської міської ради, факт спільного проживання підтверджений сусідами та родичами і особисто відомий депутату ( т. 1 а.с. 11).
29 січня 2022 року ОСОБА_3 укладено письмовий договір продажу товарів на умовах товарного кредиту, в якому адреса місця його проживання зазначена - АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 30)
Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період із 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 вбачається, що ОСОБА_3 18 січня 2023 року перераховував на рахунок позивачки кошти у розмірі 1500 грн, а також на рахунок останньої здійснювались щомісячні грошові перекази в розмірі від 1000 грн до 20000 грн з невідомого рахунку (т. 1 а.с. 31-40).
Позивачем також долучено копії належних ОСОБА_3 документів (оригінали яких зберігаються у неї): свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення тракториста-машиніста; посвідчення водія, талона попереджень, свідоцтва про його народження, диплома молодшого спеціаліста, ощадної книжки, трудової книжки, приватизаційного майнового сертифікату (т. 1 а.с. 16-29).
Матеріали справи містять досліджені судом копії світлин зі спільними зображеннями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 41-47).
Відповідно до довідки форми 5 головний сержант ОСОБА_3 з 19 січня 2023 року перебував на військовій службі у військової частини (зазначається) (т. 1 а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у с. (зазначається) Пологівського району Запорізької області (т. 1 а.с. 8).
Згідно з лікарським свідоцтвом від 23 серпня 2023 року №2162 причиною смерті ОСОБА_3 є вибухова травма та ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків (т. 1 а.с. 9).
Згідно зі сповіщенням від 22 серпня 2023 року №38 відповідачку ОСОБА_7 було повідомлено про те, що її батько – головний сержант ОСОБА_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н.п. (зазначається) Пологівського району Запорізької обл., під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини (т. 1 а.с. 81).
27 червня 2024 року ОСОБА_7 видане посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці України (т.1 а.с. 220, 222).
У матеріалах справи також мається довідка військової частини від 24 червня 2024 року про безпосередню участь загиблого ОСОБА_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (т. 1 а.с. 221).
28 серпня 2023 року приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Анохіним О.В. за заявою ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 122/2023. 
27 березня 2024 року ОСОБА_7 видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька (т. 1 а.с. 84-106), а також зареєстровано право власності на сім земельних ділянок та житловий будинок по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 86, 89, 92, 95, 98, 101, 104, 107).
Судом першої інстанції було допитано ряд свідків:
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що особисто знає ОСОБА_9 та покійного ОСОБА_10 з 2014 року. При цьому ОСОБА_11 вона знала значно раніше, оскільки проживали на одній вулиці в с. Успенка, за її словами, він був на два роки молодший за неї. Із ОСОБА_12 свідок познайомилася 14 березня 2014 року під час святкування 70-річчя матері ОСОБА_13 , яка, зі слів свідка, очікувала на це знайомство.
Зазначила, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Основним місцем їх проживання було домоволодіння у АДРЕСА_1 . Водночас щотижня, у вихідні дні, вони разом приїжджали до с. Успенка для догляду за хворою матір`ю ОСОБА_11 . У с. ОСОБА_16 вони утримували значне підсобне господарство, зокрема свиней, птицю, гусей, кролів, а також обробляли близько 3 га земельної ділянки.
Свідок охарактеризувала їхні стосунки як надзвичайно теплі, зазначивши, що вони постійно перебували разом, трималися за руки, зверталися один до одного на ім`я. Вказала, що у травні 2016 року, коли померла мати ОСОБА_11 , ОСОБА_17 перебувала поруч із нею, а організацією похорону займалися свідок разом із ОСОБА_17 , оскільки ОСОБА_11 у цей час їхав із м. Києва.
Вона неодноразово бачила їх разом не лише за місцем проживання, а й у лікарні, магазинах та банківських установах. Також зазначила, що вони спільно здійснювали придбання меблів та побутової техніки, зокрема газового котла та дивана для будинку матері ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_18 , донька позивачки, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_19 проживав разом із її матір`ю із 2014 року і до моменту своєї загибелі у 2023 році за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначила, що між ними склалися теплі родинні відносини, її донька сприймала ОСОБА_11 як дідуся. Пояснила, що на момент початку їхнього спільного проживання будинок потребував ремонту, однак протягом наступних років вони спільними зусиллями здійснили його повну реконструкцію: виконали ремонт стелі та стін, придбали меблі, яких раніше не було, добудували кухню, ванну кімнату та веранду, виклали двір плиткою, замінили огорожу, утеплили та пофарбували будинок.
За словами свідка, бюджет у них був спільний, ОСОБА_11 особисто здійснював придбання техніки та будівельних матеріалів, зокрема у магазині «Фаворит». Вони разом працювали у м. Києві та спільно добиралися на роботу, зокрема їздили на велосипедах до залізничної станції.
Повідомила, що про загибель ОСОБА_11 стало відомо від його побратимів. Вона особисто повідомила доньку ОСОБА_11 – ОСОБА_20 про відсутність зв`язку з батьком, після чого вони разом перебували у її службовому кабінеті під час отримання офіційного повідомлення про його загибель. Зазначила, що під час впізнання тіла в морзі ОСОБА_20 перебувала у шоковому стані та не змогла здійснити впізнання, у зв`язку з чим це зробила ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_21 пояснила, що знає ОСОБА_9 та ОСОБА_10 близько 12 років, фактично з моменту початку їхніх відносин. Зазначила, що вони познайомилися під час спільних поїздок на роботу до м. Києва, при цьому ОСОБА_11 протягом приблизно шести місяців спостерігав за ОСОБА_17 , перш ніж запропонував їй спільне проживання.
Свідок охарактеризувала їх як надзвичайно гармонійну пару, зазначивши, що за весь час не була свідком конфліктів між ними. Усі побутові обов`язки вони виконували спільно, без поділу на чоловічі чи жіночі. Вони постійно планували спільне майбутнє, щороку ставили цілі щодо покращення житлових умов – будівництва чи ремонту.
Зі слів свідка, ОСОБА_11 неодноразово висловлював намір офіційно зареєструвати шлюб із ОСОБА_17 , зокрема планував зробити це під час відпустки з військової служби, однак не встиг.
Повідомила, що у м. Буринь вони істотно розширили житловий будинок, майже подвоївши його площу: добудували кухню, санвузол, коридор, веранду, а також перекривали дах після стихійного лиха. Крім того, придбали автомобіль червоного кольору, який був оформлений на ОСОБА_11 . Вказала, що ОСОБА_11 безпосередньо керував процесами ремонту, особисто здійснював розрахунки за запчастини та будівельні матеріали, що підтверджується її особистими спостереженнями під час спільних поїздок до міста.
Також зазначила, що у с. Успенка вони щорічно обробляли значні площі землі, зокрема вирощували картоплю, у збиранні якої свідок брала участь. На всіх сімейних заходах: весіллях, днях народженнях онуків, ОСОБА_17 та ОСОБА_11 завжди були разом і сприймалися оточуючими як подружжя.
Свідок ОСОБА_22 вказала, що знала ОСОБА_3 з 1998 року, оскільки її чоловік є хрещеним батьком його дочки від першого шлюбу ОСОБА_20 . Після розлучення з матір`ю ОСОБА_23 декілька разів приїжджав до її чоловіка, а також вона його інколи зустрічала в місті, однак про нову дружину та про те, що він з нею проживає в м. Буринь він їй не розповідав, а лише казав, що тримає господарство в с. Успенка. ОСОБА_1 разом з ним ніколи не зустрічала, а коли вперше її побачила на його похованні, то зрозуміла, що це якась його близька людина, оскільки вона сильно плакала.
Свідок ОСОБА_24 пояснила, що проживає у м. Буринь навпроти будинку ОСОБА_25 з 2011 року. Зазначила, що ОСОБА_11 почав проживати разом із ОСОБА_17 приблизно з 2014 року, після чого вона сприймала їх як сім`ю.
Вказала, що постійно бачила їх разом у повсякденному житті: на городі, у магазинах, на вулиці. За її словами, ОСОБА_11 безперервно проживав у зазначеному будинку до моменту мобілізації. Коли ОСОБА_17 від`їжджала на роботу до м. Києва, він залишався за місцем проживання, вів господарство, доглядав за птицею, проводжав її на поїзд та зустрічав після повернення.
Зазначила, що вони спільно здійснювали значний обсяг ремонтних робіт: укладали плитку у дворі, виконували облицювання будинку, перекривали господарські будівлі, у результаті чого будинок істотно збільшився за рахунок прибудов.
Підкреслила, що оточуючі сприймали ОСОБА_11 саме як чоловіка ОСОБА_25 . Також повідомила, що організацією поховання та поминальних заходів у м. Буринь займалася саме ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_26 , 1966 року народження, двоюрідна сестра ОСОБА_3 повідомила суду, що із позивачкою вона знайома близько 9-10 років, із часу початку їхніх стосунків із ОСОБА_11 . Характеризувала позивачку як порядну жінку, яка постійно опікувалася сім`єю та побутом. Зазначила, що хоча офіційно шлюб між ними не був зареєстрований, мати ОСОБА_11 неодноразово наполягала на його оформленні.
За словами свідка, вона вперше познайомилася з ОСОБА_17 , коли ОСОБА_11 привів її до своєї матері, представивши як свою дружину. Це відбулося під час відвідування у батьківський день. Повідомила, що пара проживала у місті Буринь, при цьому працювали у місті Києві. Водночас вони постійно доглядали за матір`ю ОСОБА_11 – ОСОБА_27 , яка була особою з інвалідністю та потребувала сторонньої допомоги. Основний догляд за нею здійснювала ОСОБА_17 . Зазначила, що ОСОБА_11 і ОСОБА_17 регулярно приїздили з Києва до ОСОБА_28 , а звідти відвідували ОСОБА_16 , де проживала мати ОСОБА_11 , допомагали їй по господарству.
Зі слів свідка, у період, коли ОСОБА_11 перебував на заробітках, ОСОБА_17 залишалася доглядати за матір`ю. Саме вона повідомила родичів про погіршення стану здоров`я матері перед її смертю. Поховання організовували спільно ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , вони також встановлювали пам`ятники.
Повідомила, що ОСОБА_11 та ОСОБА_17 разом вели господарство: обробляли город, вирощували картоплю та інші культури, утримували домашню птицю, доглядали за будинком і подвір`ям.
Крім того, вони спільно здійснювали ремонтні роботи в будинку: облаштували кухню, встановили зручності у будинку, уклали плитку, замінили двері, зробили навіс та загалом покращили стан житла.
Свідок зазначила, що ОСОБА_11 раніше перебував у шлюбі та має доньку, однак після розірвання шлюбу донька не підтримувала стосунків з ним і не відвідувала місце його проживання. 
На переконання свідка, ОСОБА_11 та ОСОБА_17 фактично проживали однією сім`єю, разом вели побут, спільно працювали та проводили час, що підтверджувалося їхньою поведінкою, спільними поїздками, господарюванням та взаємною підтримкою.
Свідок ОСОБА_29 , 1976 року народження, проживає по АДРЕСА_2 , повідомила суду, що її чоловік є родичем померлого ОСОБА_3 . 
Свідок зазначила, що після укладення нею шлюбу у 1998 році вона постійно проживала у с. Успенка та мала можливість безпосередньо спостерігати за життям ОСОБА_11 . За її словами, між їхніми родинами були близькі стосунки, вони часто спілкувалися та допомагали один одному по господарству. Спочатку ОСОБА_11 проживав із першою дружиною, а згодом переїхав, і після цього почав спільне проживання з ОСОБА_17 .
Повідомила, що після появи ОСОБА_17 вона дізналася від матері ОСОБА_11 , що він проживає з нею як із жінкою. ОСОБА_11 періодично виїжджав на заробітки до Києва, у цей час ОСОБА_17 залишалася за місцем проживання, а також бували випадки, коли вони змінювали один одного. 
Свідок повідомила, що ОСОБА_11 та ОСОБА_17 проживали у місті ОСОБА_28 , однак регулярно приїжджали до його батьківського будинку на АДРЕСА_1 , де також вели господарство та утримували худобу. Спочатку вони приїжджали до матері велосипедами, а згодом придбали автомобіль, яким разом користувалися. Вони господарювали у будинку: утримували свиней, гусей, курей, обробляли город, заготовляли дрова, доглядали за подвір`ям. Усі ці роботи виконували разом, тобто діяли як одна сім`я.
Вона познайомилася з ОСОБА_17 особисто під час поїздки, коли ОСОБА_11 представив її як свою дружину. Свідок також підтвердила, що ОСОБА_17 доглядала за матір`ю ОСОБА_11 , аж до її смерті, та брала участь в організації поховання. Навіть після смерті матері ОСОБА_11 господарство продовжувало існувати, і ОСОБА_11 разом із ОСОБА_17 продовжували його вести, інколи із залученням сусідів для догляду за тваринами під час їхньої відсутності. Вони постійно діяли спільно: разом обробляли землю, доглядали за господарством, виконували побутові роботи, що свідчить про ведення ними спільного сімейного життя.
Свідок ОСОБА_30 повідомила суду, що працює спеціалістом першої категорії на посаді помічника старости Успенського старостинського округу, у зв`язку з виконанням службових обов`язків здійснює видачу довідок про реєстрацію місця проживання громадян на підставі даних господарської книги.
Свідок повідомила, що до неї зверталася ОСОБА_31 - мати ОСОБА_32 , з проханням видати довідку для нотаріуса про місце проживання доньки. На підставі наявних даних свідок видала довідку про реєстрацію ОСОБА_32 за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_31 звернулася повторно з усним проханням видати довідку про фактичне спільне проживання її доньки з батьком - ОСОБА_33 , на день його смерті. Свідок відмовила у видачі такої довідки, оскільки їй було відомо, що ОСОБА_34 фактично за вказаною адресою не проживала тривалий час, зокрема навчалася та працювала в іншому місці, і, за її відомостями, могла не проживати там близько десяти років. Зазначила, що довідку про спільне проживання ОСОБА_32 з батьком вона не видавала, а підпис у наданому до справи документі, на її думку, не належить їй та може бути підробленим.
Щодо ОСОБА_35 свідок пояснила, що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та не знімався з реєстрації. Водночас відомості про його фактичне місце проживання відсутні, однак зі слів односельців їй відомо, що він певний час, орієнтовно близько п`яти років, проживав у місті Буринь з жінкою. Стосовно ОСОБА_1 свідок повідомила, що особисто її не знає та обставин їхнього спільного проживання не спостерігала, однак зі слів мешканців села чула, що вони разом приїжджали до села Успенка.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно із абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним і достатнім підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Згідно із частинами першою-третьою статті 12, частинами першою-п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей, переваги більш вагомих доказів. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд першої інстанції не надав правову оцінку дослідженим доказам, обмежившись лише висновками про те, що встановлення факту спільного проживання не створить для позивачки юридичних наслідків у правовідносинах спадкування за наявності спадкоємця попередньої черги. Проте колегія суддів не погоджується із такими висновками з наступних підстав.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. 
У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Тобто у випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача. Таким чином, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення законодавства, направлені на ефективний спосіб захисту позивача.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За відсутності спору про право цивільне юридичні факти підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження.
Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За наявності спору такі факти розглядаються у позовному провадженні. 
Отже встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
У судовому засіданні Сумського апеляційного суду сторона позивача зазначала, що встановлення вказаного юридичного факту є необхідним не лише для захисту спадкових прав позивачки, а і для отримання нею відповідного статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, який передбачає відповідні пільги та виплати. Також вказувала, що в суді першої інстанції надавала такі ж пояснення щодо необхідності встановлення юридичного факту. 
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, крім інших, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, не зважаючи на заявлену стороною позивача мету встановлення юридичного факту, очевидним є те, що його встановлення матиме для позивачки юридичне значення, тобто від нього залежатиме виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця, з яким вона проживала однією сім`єю, як чоловік і жінка.
Надаючи оцінку поданим стороною позивача доказам спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, ведення спільного господарства, та з урахуванням принципу балансу вірогідностей, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для встановлення такого факту.
Позивачкою надано достатньо доказів, які у своїй сукупності підтверджують наявність між нею та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовідносин, притаманних подружжю. Зазначене узгоджується з показами допитаних у судовому засіданні свідків та наявністю інших доказів, зокрема спільними фотографіями, наявністю у позивачки на зберіганні відповідних важливих для будь-якої особи документів, зокрема і тих, які підтверджують її походження.
Також спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується виданою депутатом Буринської міської ради довідкою-характеристикою, зміст якої в суді першої інстанції не було поставлено під сумнів, на відміну від іншої довідки помічника старости, допит якої проводився в судовому засіданні, за наслідками чого доказ не було взято судом до уваги.
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 сприймав/асоціював ОСОБА_1 , як свою дружину, а їх правовідносини – як сімейний союз. Такої ж думки були майже всі допитані свідки, частина з яких була більш наближена (родичі, знайомі, сусіди) до самого ОСОБА_3 , а не до ОСОБА_1 .
Разом із тим, за відсутності належних та достатніх доказів, які б із певною точністю надали можливість встановити початок проживання однією сім`єю, колегія суддів вважає правильним встановити такий факт із моменту реєстрації (запису) проживання ОСОБА_3 вбудинковій книзі для прописки громадян за місцем проживання позивачки - по АДРЕСА_1 , тобто із 03 жовтня 2015 року.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Зважаючи на ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову, витрати, пов`язані із оплатою судового збору при зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою покладаються на відповідача, які підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 3028 грн ((3028 грн х 0,4 = 1211,2 грн) + (3028 грн х 0,4 х 150% = 1816,8) грн).
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити частково. 
Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в період із 03 жовтня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3028 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повна постанова складена «17» квітня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов

Судді О.І. Собина 

М.В. Щербаченко