Справа № 159/1890/26
Провадження № 1-кп/159/446/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026035550000050 від 04.03.2026 за обвинуваченням 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дроздні Ковельського району Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, солдата, гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 
ВСТАНОВИВ :
До Ковельського міськрайонного суду Волинської області 30.03.2026 в порядку ст. 302 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 для його розгляду у спрощеному провадженні.
До обвинувального акту додано:
- підписану 26.03.2026 в присутності захисника ОСОБА_3 заяву підозрюваного ОСОБА_2 щодо визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, в якій він просить суд призначити йому мінімальне покарання у виді штрафу;
- підписану 26.03.2026 заяву потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 382 КПК України суд вважає установленими такі обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження: «Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 листопада 2025 року № 328 солдата ОСОБА_2 , призваного на військову службу по мобілізації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . Відтак, з дня зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу. 
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. 
Однак, в порушення вищезазначених норм, ОСОБА_2 03 березня 2026 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні спальної кімнати у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до ліжка, на якому спала його колишня співмешканка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вони спільно проживали однією сім`єю, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, в порушення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, став наносити ОСОБА_4 удари кулаками обох рук в різні частини голови. Після чого, долаючи опір потерпілої, яка намагалась вирватись та встати з ліжка, затиснувши її ноги своїми ногами, чим обмежив останній можливість опору, продовжив наносити ОСОБА_4 удари кулаками по голові, після чого здушував її двома руками за шию. В подальшому, коли потерпіла звільнилась та стала виштовхувати його з будинку в напрямку вхідних дверей, ОСОБА_2 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані за завдання їй тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_4 ще один удар кулаком по обличчю. 
В ході вчинення умисних протиправних дій ОСОБА_2 завдав по тілу потерпілої ОСОБА_4 не менше п`яти умисних ударів та одне умисне здавлення руками за шию, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді - синців повік обох очей, лівої щоки, саден верхньої губи зліва та нижньої губи зліва зі сторони слизової, підшкірних крововиливів передньо-бокової поверхні шиї справа та зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень».
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 завдав умисне легке тілесне ушкодження, тим самим вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставиною, що згідно ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст.66 КК України, відносить щире каяття ОСОБА_2 .
Суд враховує також те, що обвинувачений не судимий згідно ст. 89 КК України, водночас раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, востаннє засуджений вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2021 за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 06 місяців, ухвалою цього ж суду від 03.06.2025 звільнений від вказаного покарання у зв"язку з усуненням караності вчиненого ним діяння.
ОСОБА_2 незадовільно характеризується за місцем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
З врахуванням наведеного та положень ст.50 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Враховуючи наведене, керуючись ст.373, 374 КПК України, 

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п"ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речовий доказ - простирадло із нашаруванням речовини бурого кольору. передане на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , - залишити у ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку надіслати учасникам кримінального провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Головуючий:	ОСОБА_1