Справа № 465/1915/26 
Провадження 2/465/3088/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
20.04.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О.І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ: 41084239, електронна пошта: office@bizpozyka.com, місцезнаходження: 01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд. 26, оф. 411),
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС),
предмет позову: стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
4 березня 2026 року уповноважений представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 543945-КС-001 про надання кредиту від 23.06.2025, що становить 117 840,00 грн, з яких:
37 000,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
56 980,00 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами;
18 500,00 грн - прострочених платежів за відсотками, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України;
5 360,00 грн - суми простроченої комісії.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.03.2026 відкрито провадження у справі, справу визнано малозначною, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, судове засідання у справі призначено на 20.04.2026 (а.с. 90-93). 
Також, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.03.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352), доказів, які становлять банківську таємницю. 
Витребувані документи надійшли на адресу суду 23.03.2026 (вх.№ ЕП-1308/26) (а.с.99-105).
Відповідач отримав ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09.03.2026 того ж дня о 18:23:44 на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.93б). 
11 березня 2026 року через офіційну електронну адресу суду відповідач повідомив суд про наявність «офіційної адреси для листування у межах справи №465/1915/26», а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Одночасно просив припинити надсилання будь-якої паперової кореспонденції на адресу: АДРЕСА_1 , з необхідністю подальшого ведення листування лише чере Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» та на повідомлену електронну пошту (а.с. 97).
23 березня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 9138/26) (а.с. 98).
26 березня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№ 9655/26) (а.с. 106-124).
27 березня 2026 року на електронну адресу суду відповідачем скеровано скриншот (вх.№ ЕП 1417/26) (а.с. 125-127).
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Аргументи позивача
Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із позивачем кредитного договору № 543945-КС-001 про надання кредиту від 23.06.2025 та отримання відповідних кредитних коштів у сумі 37 000,00 грн, із встановленням одноразової комісії за надання кредиту, строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та наддало позичальнику грошові кошти у розмірі 37 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_3 , вказану ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, «сплативши лише 7 590,00 грн заборгованості» (а.с. 2), внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 117 840,00 грн.
Заперечення відповідача 
Відповідач з вимогами позовної заяви не погодилась, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. Відповідачем вказано про часткове виконання зобовязань (пряма мова) «Позивач стверджує про відсутність оплат, однак це не відповідає фактичним обставинам. Мною здійснено платіж у розмірі 7 590,00 грн, що підлягає врахуванню при визначенні розміру заборгованості.Разом з тим у розрахунку позивача зазначений платіж належним чином не відображдений, що свідчить про необхідність перевірки такого розрахунку судом». Відповідач, визнавши факт отримання кредитних коштів у сумі 37 000,00 грн, висловив незгоду із сумою інших нарахувань, а тому посилаючись на право суду зменшити розмір неустойки, просив зменшити розмір суми до стягнення та визнати необґрунтованим нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану.
У судове засідання, призначене на 20.04.2026, сторони та їх представники не з`явились. У заявах по суті справи просили проводити розгляд справи без їх участі (а.с.9, 98 зворот, 121).
Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.
За таких обставин суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. 
Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 23.06.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 543945-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (надалі - Договір) (а.с. 36 - 45). 
До укладання Договору сторони підписали пропозицію укласти договір (оферта).
Також до матеріалів справи долучено Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» затверджені наказом директора ТОВ «Бізпозика» від 18.02.2025 року № 2-ОД, які набрали чинності 20.02.2025 (надалі - Правила) (а.с. 72-84). 
Відповідно до п. 5.4 Правил позичальнику нараховується і позичальник повинен сплатити кредитодавцю комісію за видачу кредиту у розмірі, який зазначено в Договорі та Комісію за видачу додаткових грошових коштів у Кредит, у розмірі, який зазначено в договорі (додатковій угоді) про внесення змін до Договору (а.с. 79).
Комісія за видачу Кредиту позичальнику є іншою складовою плати за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Позичальник повинен сплатити Комісію, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (включаючи, і у випадку видачі додаткових грошових коштів у Кредит) (п. 5.5 Правил) (а.с. 79 зворот).
Комісія за видачу Кредиту не є платою за додаткові послуги Кредитодавця або окремою платою за таку дію Кредитодавця як переказ (видача) коштів Позичальнику (п. 5.6 Правил) (а.с. 79 зворот).
Відповідно до п. 2.1 Договору, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику кредит у розмірі 37 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів (а.с. 36 зворот).
Умовами укладеного Договору та Паспортом споживчого кредиту сторонами погоджено: 
загальний розмір наданого кредиту - 37 000,00 грн (п. 2.7. Договору);
строк кредиту - 24 тижні (169 днів) з 23.06.2025 по 08.12.2025 (п. 2.3, п.п.2.8, 2.13., 2.14 Договору);
дату повернення кредиту - 08.12.2025 (п. 2.8, 2.14 Договору);
стандартну фіксовану процентну ставку - 1% в день (п. 2.4. Договору); 
комісію за видачу кредиту - 7 400,00 грн, що нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (п. 2.5. Договору);
орієнтовну загальну вартість кредиту - 91 445,25 грн (п. 2.9. Договору);
загальні витрати за кредитом - 54 445,25 грн (п. 2.10. Договору) (а.с. 36 - 37).
Відповідно до п. 2.12. Договору денна процентна ставка становить 0,87 процентів та розраховується у процентах за формулою: 
ДПС: 0,87 процентів = (ЗВСК: 54 445,25 грн./ЗРК:37 000,00 грн.)/t:169 днів ? 100%, де, 
ДПС - денна процентна ставка; 
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; 
ЗРК - загальний розмір кредиту; 
t - строк кредитування у днях (а.с. 16).
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику Кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений у розділі 12 Договору (а.с. 38 зворот).
Сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, із внесенням дванадцяти чергових платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка (п. 4.2.2. Договору).
Пунктом 5.1.2. Договору встановлено право позичальника протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, зокрема в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця (а.с. 39 зворот).
Відповідно до п.5.2.3. Договору, позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором до закінчення строку (терміну) дії Договору (а.с. 39 зворот).
Згідно п.7.2. Договору встановлено, що закінчення строку (терміну) дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов договору, які мали місце під час дії Договору (а.с. 21).
Відповідно до п. 7.5. Договору, у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів та/або суми кредиту у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 % річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 ЦК України.
У розділі 12 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено такі персональні дані позичальника: ОСОБА_1 , паспорт: НОМЕР_4 виданий 13.01.2025 органом 2110; РНОКПП НОМЕР_1 ;
номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_5 ;
засоби зв`язку: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45).
Судом встановлено, що на вказаний відповідачем номер телефону надіслано унікальний одноразовий ідентифікатор для підпису Договору «UA-7767», якими відповідач 23.06.2025 о 16:27:22 здійснив підписання Договору, що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та Графіком платежів за вказаним Договором та наслідками його порушення (а.с. 45).
Укладення Договору підтверджується і візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 543945-КС-001 від 23.06.2025 та витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com, де містяться також дані повного номера банківської картки для перерахунку коштів:  НОМЕР_3  (а.с. 12-13 зворот).
На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за Договором до позовної заяви додано інформаційну довідку, видану ТОВ «ПрофітГід», з якої вбачається перерахування відповідачу 23.06.2025 о 16:27 суми у розмірі 37 000,00 грн, на номер банківської картки  НОМЕР_7 із призначенням платежу «Перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 згідно з кредитним договором №543945-КС-001 від 23.06.2025 без ПДВ» (а.с. 85).
Випискою про рух коштів, наданою Акціонерним товариством «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) також підтверджено зарахування 23.06.2025 о 16:27:53 переказу 37 000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_3 , від «payway1*tr7av» (а.с. 104). 
При цьому, АТ «Універсал Банк» підтверджено не лише зарахування 23.06.2025 о 16:27:53 указаних коштів у сумі 37 000,00 грн, але й належність ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) платіжної картки НОМЕР_3 (а.с. 100-101).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість ОСОБА_1 , за Договором, станом на 16.02.2026, за період кредитування 23.06.2025 - 08.12.2025 становить 117 840,00 грн та складається із:
37 000,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
56 980,00 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами;
18 500,00 грн - прострочених платежів за відсотками, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України;
5 360,00 грн - суми простроченої комісії (а.с. 51-52). 
Із указано розрахунку також вбачається, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відповідачу поза межами строку дії укладеного кредитного договору, тобто після 08.12.2025.
Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається відображення у ньому платежу у сумі 7590,00 грн, що спростовує відповідні доводи відповідача, який згідно Графіку платежів зараховано у погашення: 
5 500,00 грн - заборгованості за відсотками;
2 040,00 грн- заборгованості за комісією.
Станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним Договором відповідачем належним чином не виконано, доказів зворотного суду не надано.
Оцінка судом
Щодо укладення кредитного договору
Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-7767», у Договорі № 543945-КС-001 від 23.06.2025 визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів (а.с.45).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір з додатками підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється їх воля, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови договору з додатками цілком зрозуміла та підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Оскільки вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Щодо заявленої суми стягнень
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки.
Суд вважає доведеним факт перерахування кредитором відповідачу кредитних коштів за Договором, оскільки реквізити платіжної картки, на яку здійснено перерахунок і указана банківська картка належить саме відповідачу.
Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (ч. 1 ст. 8).
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:
доходи кредитодавця у вигляді процентів;
комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;
інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (ч. 2 ст. 8).
До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:
1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;
2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.
Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит (ч. 3 ст. 8).
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:
ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де
ДПС - денна процентна ставка;
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;
ЗРК - загальний розмір кредиту;
t - строк кредитування у днях.
Відповідно до п. 2.1.2. Договору денна процентна ставка становить 0,86 процентів та розраховується у процентах за формулою: 
ДПС: 0,87 процентів = (ЗВСК: 54 445,25 грн./ЗРК:37 000,00 грн.)/t:169 днів ? 100%, де, 
ДПС - денна процентна ставка; 
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; 
ЗРК - загальний розмір кредиту; 
t - строк кредитування у днях (а.с. 37).
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Позивач просить стягнути:
37 000,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
56 980,00 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами;
18 500,00 грн - прострочених платежів за відсотками, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України;
5 360,00 грн - суми простроченої комісії.
Перевіркою наданого розрахунку встановлено, що сума процентів - 56 980,00 грн узгоджується із умовами кредитування, приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та виходячи із незмінної бази нарахування упродовж всього строку кредитування. Окрім цього, за умов дотримання Графіку платежів денна процентна ставка становила б 0,86 процентів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит.
Частиною 3 ст. 8 цього ж Закону встановлено, що обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Також Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова про нарахування одноразової комісії за надання кредиту не є нікчемною. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).
Відтак, вимоги щодо стягнення 5 360,00 грн також є правомірними. 
Щодо вимог про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 18 500,00 грн, суд зазначає на таке. 
Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача за ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні. 
Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що проценти за порушення грошового зобов`язання, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нарахований позивачем штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань стягненню із відповідача не підлягає.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в розмірі 99 340,00 грн, що складається із: 
37 000,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
56 980,00 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами;
5 360,00 грн - суми простроченої комісії.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачем сплачено 2 662,40 грн судового збору (а.с. 11, 87). 
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 99 340,00 грн, що становить 84,30 % (99 340,00 х 100 % : 117 840,00), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 2 244,40 грн потрібно покласти на відповідача. 
Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Порядок розтрочення або відстрочення виконання рішення суду передбачений ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. 
Зважаючи на викладене вище, суд звертає увагу, що відповідач має право звернутися до суду із заявою про розстрочення сплати боргу у порядку визначеному чинним законодавством України, зокрема ст. 435 ЦПК України, з наданням доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, що майновий стан перешкоджає відповідачу здійснити повну оплату борг.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 99 340 (дев`яносто дев`ять тисяч триста сорок) гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором № 543945-КС-001 від 23.06.2025. 
У задоволенні решти вимог, - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 2 244 (дві тисячі двісті сорок чотири) гривні 40 копійок судового збору. 
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення у справі №465/1915/26 складено 20.04.2026.

Суддя: Баран О.І.