ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/5074/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 (ухвалене суддею Перовою О.В. у м. Дніпрі, повне рішення складене 30.10.2025) у справі № 904/5074/25

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)
до Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) 
про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни (далі по тексту - відповідач) заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії (на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку) по типовому індивідуальному договору №3262/жб у загальному розмірі 27 193 грн 28 коп. 
Ціна позову складається з наступних сум:
- 21 683 грн 32 коп. - заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.03.2025;
- 240 грн 50 коп. - заборгованість за абонентське обслуговування в період з 01.02.2022 по 31.03.2025;
- 1 148 грн 61 коп. - пеня;
- 3 177 грн 86 коп. - інфляційні втрати;
- 942 грн 99 коп. - 3 % річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в частині повного та своєчасного розрахунку за теплову енергію (на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення), поставлену позивачем у період з 01.11.2022 по 31.03.2025, у сумі 21 683 грн 32 коп., а також за надані у період з 01.02.2022 по 31.03.2025 послуги з абонентського обслуговування у розмірі 240 грн 50 коп. За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 45 договору, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 1 148 грн 61 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з січня 2023 року по серпень 2025 року у сумі 3 177 грн 86 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 942 грн 99 коп. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі №904/5074/25 позовні вимоги задоволені частково: 
- стягнуто з Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 3262/жб від 01.11.2021 у розмірі 21 683 грн 32 коп., плату за абонентське обслуговування у розмірі 240 грн 50 коп., 3 % річних у розмірі 942 грн 99 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 177 грн 86 коп., пеню у розмірі 293 грн 73 коп. та судовий збір у розмірі 2 908 грн 76 коп.;
- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано наступним:
- з 01.11.2021 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" та Фізичною особою - підприємцем Морозовою Інною Георгіївною укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (позивачем присвоєно договору №3262/жб);
- станом на день ухвалення рішення у справі заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 3262/жб від 01.11.2021 складає 21 683 грн 32 коп. за поставлену теплову енергію та 240 грн 50 коп. - плати за абонентське обслуговування, яка підлягає стягненню, оскільки підтверджується матеріалами справи;
- приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем строків оплати за теплову енергію, вимоги про стягнення з нього 3 % річних за період з 02.01.2023 по 28.08.2025 та інфляційних втрат за період з січня 2023 року по серпень 2025 року заявлено позивачем обґрунтовано; суд встановив, що розрахунок цих сум, здійснений позивачем, є правомірним, обґрунтованим, арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, позов у цій частині підлягає задоволенню;
- щодо нарахування пені, то позивач нарахував пеню за зобов`язаннями, що виникли з грудня 2022 року по березень 2025 року та просить стягнути пеню за загальний період з 01.02.2023 по 28.08.2025, водночас, з огляду на приписи Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", нарахування пені у спірних правовідносинах підлягає з 31.07.2023; оскільки карантин скасований 30.06.2023, з 31.07.2023 нарахування пені обмежується шестимісячним строком від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення пені у розмірі 293 грн 73 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, Фізична особа - підприємець Морозова Інна Георгіївна звернулась до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 48636 від 30.01.2026), в якій просить: 
- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі №904/5074/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль";
- стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь Морозової Інни Георгіївни понесені витрати на правову допомогу, що складають 20 000 грн 00 коп.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,80 кв. м., відсутнє централізоване опалення та встановлена система автономного опалення, а отже Морозова І.Г., не користувалась послугами з теплопостачання від позивача; 
- Морозова І. Г. є фізичною особою - підприємцем відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а предметом спору є стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за договором між фізичною особою - підприємцем Морозовою І.Г. та АТ "Криворізька теплоцентраль", в той же час, власником приміщення є фізична особа, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, тому спір не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, і повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства; відтак, позивач по справі обрав невірний спосіб свого захисту;
- Морозова І.Г. не укладала ніяких договорів із Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" як фізична особа - підприємець, з огляду на це дана справа не підлягає розгляду в поряку господарського судочинства; даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства районним судом;
- суд першої інстанції не проводив опитування директора АТ "Криворізька теплоцентраль" та Морозової І. Г., не направив повістки про виклик до суду та не надав можливості всебічно приймати участь у розгляді справи та надавати пояснення, звузив права відповідача;
- суд не перевірив інформацію, що з моменту придбання приміщення у 2016 році і до 2025 року не було рахунків на оплату теплової енергії; не звернув увагу на відсутність договору між АТ "Криворізька теплоцентраль" та Морозовою І. Г.; суд не залучав свідків і не перейшов до загального провадження, чим обмежив права відповідача; 
- скаржник зауважує, що Морозова І.Г. не проживає на території України з 20.03.2022, тобто, з початку повномасштабного вторгнення на територію України, даний факт підтверджується позначкою у закордонному паспорті, і, відповідно, жодних судових рішень не отримувала;
- позивач не надав інформацію про технічну можливість демонтажу труби, яка проходить через нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Ногіна, будинок 8, прим. 15, чи проходить теплова енергія через труби у вказаному приміщенні, не надав детальний розрахунок нарахувань; не надав інформацію про заміри середньої температури за місяці, за кожний опалювальний сезон за 2021-2025 роки;
- на думку скаржника, Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" вчиняє проти нього незаконні дії, оскільки ніколи не надавало комунальну послугу постачання теплової енергії; договірні відносини щодо забезпечення функціонування системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення між сторонами відсутні; 
- за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Ногіна, будинок 8, прим. 15 погоджено та відключено від системи теплопостачання; на замовлення попереднього власника була проведена реконструкція системи опалення в приміщенні, про що свідчать відповідні докази, отже, послугами з централізованого постачання теплової енергії відповідач не користується, ці послуги отримані не були, тому відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період;
- позивачем не надано доказів споживання теплової енергії саме у вказаному розмірі, не поданий розрахунок Гкал споживання на весь будинок, окремо на споживачів квартир, та розрахунок споживання саме на нежитлове приміщення.
Крім того у скарзі зазначено про понесення скаржником витрат на правничу допомогу, загальна сума яких, відповідно до Акту приймання передачі виконаних робіт, складає 20 000 грн 00 коп., які скаржник просить стягнути з позивача. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.
Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від скаржника за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № суду 1599/26 від 11.02.2026) щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження, вирішено розглянути апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі №904/5074/25 у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику та повідомлення учасників справи.

З приводу дотримання прав позивача під час апеляційного перегляду слід зазначити таке.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Так, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі.
Судом було з`ясовано, що позивач має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, у зв`язку з чим ухвала суду від 12.02.2026 була надіслана судом в Електронний кабінет позивача, на підтвердження чого до матеріалів справи було долучено Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 12.02.2026 була доставлена до Електронного кабінету позивача - 12.02.2026 до 17 години (арк.с. 231).
За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Враховуючи вказане, судом встановлено, що ухвала суду від 12.02.2026 вважається врученою позивачу 12.02.2026, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (арк.с. 231).
Так, ухвалою суду від 12.02.2026, з урахуванням вимог частини 4 статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано, зокрема, позивачу подати відзив на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду позивачем (12.02.2026), граничним строком для подання відзиву на апеляційну скаргу було 27.02.2026.
Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на апеляційну скаргу) воєнного стану, апеляційним господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема позивачу, реалізувати свої права під час апеляційного перегляду справи та висловлення своєї правової позиції щодо вимог скаржника. У даному випадку додатково надані півтора місяці апеляційний господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження позивача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.
Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.
Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення позивачем відзиву на апеляційну скаргу або клопотання до суду поштовим зв`язком.
Отже, станом на 13.04.2026 строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від позивача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу та вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, оскільки згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Більше того, права позивача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права скаржника на розумність строків розгляду апеляційної скарги (своєчасне вирішення судом спорів), що є однією із засад (принципів) та завданням господарського судочинства, яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах повернення.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо відключення приміщення скаржника (відповідача) від системи централізованого опалення, що, на думку скаржника, свідчить про ненадання відповідачу спірних послуг позивачем, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Тому, співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 по справі №311/3489/18, де Верховний Суд дійшов висновку, що співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення має оплатити надані послуги на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення виконавцю послуг.
Аналогічний підхід відображений також у листі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України за № 12436/25/10-23 від 02.08.2023.
Абзацом 6 пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/ будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу.
Згідно з абзацом 4 пункту 24 Правил, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Пункт 38 Правил визначає, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно з підпунктом 12 пункту 42 Правил споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання); це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.
Крім цього, згідно з підпунктом 13 пункту 45 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.
Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом відхиляються доводи апеляційної скарги в частині відсутності обов`язку відповідача оплачувати послуги з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку.
Так, власником нежитлового приміщення за адресою: вул. Ногіна, буд. 8, приміщення 15 (площа 68,80 кв.м) у місті Кривому Розі є фізична особа Морозова Інна Георгіївна, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. 
Будинок 8 по вулиці Ногіна є чотириповерховим, загальна площа якого складає 2 804,60 кв.м, нежитлове приміщення відповідача № 15 площею 68,80 кв.мє невід,ємною частиною цього будинку.
У приміщенні 15 у будинку 8 по вулиці Ногіна в місті Кривому Розі, що належить відповідачу, проведено відімкнення від систем централізованого опалення, опалювальні прилади демонтовано, стояки з централізованого опалення ізольовані, про що свідчить Акт від 22.12.2005, та що не заперечується сторонами.
Також, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Морозова Інна Георгіївна має статус фізичної особи - підприємця. Зазначена обставина також не заперечується відповідачем.
У той же час, відповідачем заперечується факт того, що спірне приміщення використовується відповідачем в підприємницькій діяльності, як наслідок, в апеляційній скарзі містяться доводи, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
З приводу вказаних аргументів скаржника апеляційний господарський суд зазначає таке:
- у даному випадку спірна заборгованість виникла внаслідок споживання теплової енергії нежитловим приміщенням;
- власником цього нежитлового приміщення є Морозова Інна Георгіївна, яка з 24.04.2003 і по теперішній час зареєстрована як фізична особа - підприємець;
- спірна заборгованість виникла в період з 01.11.2022 по 31.03.2025, отже в період ведення відповідачем господарської діяльності; 
- нежитлове приміщення було реконструйоване та є вбудованим в 1-й поверх, що, на думку колегії суддів, свідчить про високу ймовірність використання належного відповідачу приміщення площею 68,80 кв.м саме з комерційною (підприємницькою) метою; 
- відповідно до розділу "Види діяльності" Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (арк.с. 131), одним з видів діяльності відповідача - Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни є "68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", що також свідчить про високу ймовірність використання належного відповідачу нежитлового приміщення саме з комерційною (підприємницькою) метою; 
- у матеріалах справи наявні платіжні інструкції від 27.03.2023 № 2РL744542 на суму 4 000 грн 00 коп. та від 13.04.2023 № 2528 на суму 4 000 грн 00 коп. (арк.с.110, 111) про оплату відповідачем на користь позивача вартості теплової енергії за договором № 3262/жб від 01.11.2021, в яких сам відповідач зазначив, що здійснює оплату за договором № 3262/жб від 01.11.2021 як фізична особа - підприємець Морозова Інна Георгіївна, а саме: відповідач зазначив таке призначення платежу: "оплата за теплову енергію зг.договору/рахунку №3262/жб від 01.11.2021", що додатково свідчить про визнання Фізичною особою - підприємцем Морозовою І.Г. факту виникнення між сторонами саме господарських правовіносин;
- за положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. При цьому, чинне законодавство не передбачає можливість реєстрації майна за фізичною особою - підприємцем, будь-яке майно (призначене чи не призначення для ведення підприємницької діяльності) підлягає реєстрації виключно як за фізичною особою, незалежно від наявності у неї статусу підприємця, оскільки вона з моменту реєстрації як фізична особа - підприємець не перестає існувати як фізична особа та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном;
- жодного доказу використання приміщення площею 68,8 кв.м у спірному періоді саме для особистих (побутових) потреб фізичної особи - відповідача матеріали справи не містять.
При цьому суд враховує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
За результатом аналізу наведених вище обставин справи в їх сукупності, враховуючи низьку вірогідність використання придатного для ведення підприємницької діяльності нежитлового приміщення саме у побутових цілях фізичної особи, особливо за умови наявності у неї статусу підприємця та наявності такого виду діяльності як здача в оренду нерухомого майна; відсутність відповідних доказів щодо невикористання спірного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності, суд приходить до висновку, що більш вірогідними є докази, які підтверджують використання відповідачем спірного нежитлового приміщення у спірний період саме з підприємницькою (комерційною, господарською) метою.
Враховуючи викладене, доводи скаржника в цій частині відхиляються апеляційним господарським судом.
Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" 16.03.2017 перетворено у Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до частини 2 статті 108 Цивільного кодексу України Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є правонаступником Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль". У зв`язку з проведенням державної реєстрації змінено тип товариства з Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що 14.05.2018 внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.
Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 "Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" до ДП "Криворізька теплоцентраль" передано об`єкт та послуги з теплопостачання, водопостачання у Покровському районі за адресою: вул.Ногіна, буд. 8.
Отже, виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, буд. 8, є позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.
Отже, за доводами позивача, з 01.11.2021 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" та Фізичною особою - підприємцем Морозовою Інною Георгіївною укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (позивачем присвоєно договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 3262/жб від 01.11.2021), відповідно до пункту 5 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором .
На підтвердження виконання своїх зобов`язань по договору щодо постачання теплової енергії позивачем за період з 01.11.2022 по 31.03.2025 надано Акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) на загальну суму 21 683 грн 32 коп. та Акти надання послуг з абонентського обслуговування на суму 240 грн 50 коп. (арк. с. 23-106).
Позивачем зазначені Акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), надання послуг з абонентського обслуговування та рахунки-фактури направлялись фізичній особі-підприємцю Морозовій Інні Георгіївні. 
Отже, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії в частині повного та своєчасного розрахунку за теплову енергію (на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення), поставлену позивачем у період з 01.11.2022 по 31.03.2025, у сумі 21 683 грн 32 коп., а також за надані у період з 01.02.2022 по 31.03.2025 послуги з абонентського обслуговування у розмірі 240 грн 50 коп. За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 45 договору, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 1 148 грн 61 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з січня 2023 року по серпень 2025 року у сумі 3 177 грн 86 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 942 грн 99 коп.
Вказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з наступного. 
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Як було зазначено вище, АТ "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією у розумінні статті 1 Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію у місті Кривому Розі.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постачання теплової енергії є комунальною послугою.
Пунктом 1 частини 2 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплюється обов`язок надання комунальної послуги виконавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022).
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме:
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги (відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Згідно з частинами 2, 5 статті 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Відповідно до частини 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (частина 1 статті 641 Цивільного кодексу України).
Таким чином, законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин.
За відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг.
Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу позивача від співвласників багатоквартирного будинку 8 по вулиці Корнія Речмидила (попередня назва - вулиця Ногіна) у місті Кривий Ріг не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення співвласників про обрання моделі договірних відносин, а тому з кожним із них з 01.11.2021 укладено типовий індивідуальний договір про надання комунальної послуги.
Як вбачається з матеріалів даної справи, Морозовій І.Г. на праві власності належить нежитлове приміщення 15 загальною площею 68,8 кв.м., вбудоване у перший поверх 4-х поверхового житлового будинку за адресою вул. Ногіна, 8, м. Кривий Ріг. 
Зазначене нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку за вказаною адресою. 
Отже, існування приміщення відповідача у такому цілісному майновому комплексі як житловий будинок, є підставою для укладання з ним публічного договору та визнання останнього споживачем послуги з постачання теплової енергії.
Таким чином, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 між АТ "Криворізька теплоцентраль" та Фізичною особою - підприємцем Морозовою І.Г. є укладеним з 01.11.2021.
Як було зазначено вище, у матеріалах справи наявні платіжні інструкції від 27.03.2023 № 2РL744542 на суму 4 000 грн 00 коп. та від 13.04.2023 № 2528 на суму 4 000 грн 00 коп. (арк.с.110, 111) про оплату відповідачем на користь позивача вартості теплової енергії за договором № 3262/жб від 01.11.2021, в яких сам відповідач зазначив, що здійснює оплату за договором № 3262/жб від 01.11.2021 як фізична особа - підприємець Морозова Інна Георгіївна, а саме: відповідач зазначив таке призначення платежу: "оплата за теплову енергію зг.договору/рахунку № 3262/жб від 01.11.2021", що додатково свідчить про визнання Фізичною особою - підприємцем Морозовою І.Г. факту укладення вказаного договору.
Слід відзначити, що необізнаність відповідача із змінами у законодавстві, відмова від підписання заяви про приєднання до договору, не визнання індивідуального договору, не може свідчити про відсутність обов`язку з відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/ будинку.
Крім того, згідно з пунктами 36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Отже доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач з початку повномасштабного вторгнення на територію України перебуває за кордоном, розцінюються судом апеляційної інстанції критично та відхиляються, як необгрунтовані. 
Укладений між сторонами типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є підставою для виникнення у сторін цього договору майново-господарських зобов`язань.
Відповідно до пункту 5 Типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з:
- обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;
- частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;
- та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Відповідно до пункту 41 Типового договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
З 01.11.2021 розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень проводиться відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315. Обсяг теплової енергії приміщення з індивідуальним опаленням/приміщення з транзитними мережами опалення на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
За листопад-грудень 2021 року, січень 2022 року обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначався як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі. Для п`ятиповерхової будівлі частка складає - 12% (Розділ ІІІ пункт 2 Методики № 315 (в редакції, яка діяла до 01.02.2022). Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до Методики № 315 пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі для індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами -15% та розподіляється між усіма споживачами будівлі. (Розділ V пункти 1, 2 Методики № 315 (в редакції, яка діяла до 01.02.2022).
З 01.01.2022 внесено зміни до Методики № 315 та відповідно до Розділу IV, пункту 8 Методики № 315, з лютого 2022 року обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку, що складає для 1-5 поверхових будинків 25%.
Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/ опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (Розділ IV пункт 12 Методики № 315).
Обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення визначається відповідно до Розділу ІІ пункт 2.
Позивачем надано до позовної заяви детальний розрахунок обсягу споживання послуги з постачання теплової енергії Фізичною особою - підприємцем Морозовою І.Г. на нежитлове приміщення за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Корнія Речмидила (колишня назва вул. Ногіна), буд. 8, прим. 15, з якого вбачається, що відповідачеві здійснені нарахування обсягів теплової енергії саме як споживачеві, якому належить приміщення з індивідуальним опаленням.
Наведений розрахунок не спростований відповідачем.
Також позивачем заявлена до стягнення заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 240 грн 50 коп., з приводу якого слід зазначити таке.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами та доповненнями) плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
При цьому плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.
Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає однією із засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Між тим, докази повної та своєчасної оплати за надані позивачем у спірний період послуги з постачання теплової енергії та послуги абонентського обслуговування у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за теплову енергію (на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення), поставлену позивачем у період з 01.11.2022 по 31.03.2025, у сумі 21 683 грн 32 коп., а також за надані у період з 01.02.2022 по 31.03.2025 послуги з абонентського обслуговування у розмірі 240 грн 50 коп. є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з нормами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до пункту 45 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 45 договору, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 1 148 грн 61 коп. 
Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з січня 2023 року по серпень 2025 року у сумі 3 177 грн 86 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 02.01.2023 по 28.08.2025 в сумі 942 грн 99 коп. 
Оскільки відповідач порушив умови договору щодо повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії, у позивача виникло право на нарахування йому пені на підставі пункту 45 договору, а також інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Щодо вимог про стягнення пені, то колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції перерахунком пені у зв`язку з неправильним визначенням позивачем періоду її нарахування (без врахування положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"), та з присудженим до стягнення розміром пені в сумі 293 грн 73 коп.
Заперечення відповідача щодо здійсненого судом першої інстанції перерахунку пені відсутні.
Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи, зокрема, з огляду на підтвердження факту прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, приймаючи до уваги вірність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 3 177 грн 86 коп. та 3% річних у сумі 942 грн 99 коп.
Доводи скаржника в частині порушення судом першої інстанції правил розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Частини друга - шоста статті 250 Господарського процесуального кодексу України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (частина 7 статті 250 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Керуючись вказаними вище нормами закону, судом першої інстанції було враховано ціну позову (27 193 грн 28 коп.), характер спірних правовідносин та предмет доказування у даному спорі, які вказують на незначну складність даної справи, а також враховано те, що дана категорія справ згідно з нормами Господарського процесуального кодексу України не відноситься до тих, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно було вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, про що постановлено ухвалу від 05.09.2025.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині неповідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою, фізичною особою - підприємцем документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою та фізичною особою - підприємцем для забезпечення комунікації та зв`язку із ними зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.
Слід також відзначити, що місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вноситься до відомостей про цю юридичну особу. За змістом частини 4 статті 17 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема щодо неотримання поштової кореспонденції).
На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: бульвар Кірова, будинок 12, квартира 124, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50038, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (арк.с. 131).
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Слід відзначити, що поштове відправлення на офіційну адресу відповідача - бульвар Кірова, будинок 12, квартира 124, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50038, в якому містилася ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 від 14.10.2025 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (арк.с.139-141).
При цьому, відповідно до частин 6, 7 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Отже, в розумінні частини 3 статті 120 та частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом; ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 вважається врученою відповідачу у паперовому вигляді 14.10.2025 (арк.с. 141).
При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу, фізичну особу - підприємця.
Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071) (далі - Правила), які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Відповідно до пункту 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.
Згідно з пунктом 78 Правил поштові відправлення, адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим в установленому законодавством порядку на одержання поштових відправлень.
Відповідно до пунктів 82, 83 Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою "Судова повістка", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду. Рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Враховуючи все вищевикладене, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу, фізичну особу - підприємця.
У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою для розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
В даному випадку судом першої інстанції були здійснені всі можливі заходи задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвали суду від 05.09.2025 на всі відомі суду засоби зв`язку з відповідачем.
Також, апеляційний господарський суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129992442), ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 надіслано судом 05.09.2025, зареєстровано в реєстрі 05.09.2025 та забезпечено надання загального доступу 08.09.2025, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо наявності процесуальних порушень під час розгляду даної справи судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Доводи скаржника про вчинення Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" проти нього незаконних дій мають декларативний характер, оскільки не підтверджені належними доказами.
Твердження скаржника про відсутність детального розрахунку нарахувань, а також про відсутність рахунків на його адресу, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. 
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі № 904/5074/25 таким, що підлягає залишенню без змін. 
У зв,язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Морозової Інни Георгіївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі №904/5074/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 у справі №904/5074/25 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу - підприємця Морозову Інну Георгіївну.

4. Матеріали справи № 904/5074/25 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 13.04.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко