Справа № 709/488/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року селище Чорнобай 

Суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області Левченко В. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 2 Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, РНОКПП НОМЕР_1 , 
за ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13 березня 2026 року серії ВАД № 473077, ОСОБА_1 13 березня 2026 року о 12:00 знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою своїй дочці ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_2 було завдано психологічної шкоди здоров`ю та ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, повторно протягом року, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала, пояснила, що 13 березня 2026 року вона поховала матір та під час поминального обіду ОСОБА_3 стало погано. Вона прилягла у хаті, а потім, без причини, влаштувала сварку, кричала, намагалася вдарити. Зазначила, що конфлікти виникають дуже часто, ОСОБА_4 приходить до неї додому, провокує і влаштовує сварки, потім викликає поліцію.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні не могла згадати точно який то був день, чи то 13 чи 14 березня. Пояснила, що на похороні баби між нею та матір`ю виникла сварка та мати її побила, вона вдарилась спиною та головою об металеві двері, до закладу охорони здоров`я не зверталася, оскільки погано себе почувала.
Дослідивши адміністративні матеріали, заслухавши сторони, суд встановив наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від трьох до п`ятнадцяти діб.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, до матеріалів справи додано:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 473077 від
13 березня 2026 року, де викладено обставини події, яка відбулася 13 березня 2026 року близько 12:00 год між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- рапорт працівника поліції, про те, що на лінію 102 надійшло повідомлення від
ОСОБА_5 , про сварку між родичами, а саме вітчим з дружиною заявника;
- письмові пояснення ОСОБА_5 , де викладено обставини конфлікту, який був 13 березня 2026 року, де зазеачено, що ОСОБА_1 ображала його дружину ОСОБА_6 ;
- письмові пояснення ОСОБА_2 , де викладено обставини конфлікту, який був 13 березня 2026 року, про те, що мати ображала її нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою; 
- копія протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;
- копія постанови Чорнобаївського районного суду від 13 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП;
- протокол прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 березня 2026 року;
- DVD диск з відеозаписами, де зафіксовано прибуття працівників поліції на місце події, спілкування з учасниками конфлікту та складання адміністративних матеріалів.
За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного в ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.
Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання, зокрема, словесних образ не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону.
Повертаючись до обставин цієї справи суд зауважує, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 13 березня 2026 року о 12:00, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою своїй доньці ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_2 було завдано психологічної шкоди здоров`ю.
Наведене знайшло своє відображення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Разом з тим зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами. 
Згідно з поясненнями ОСОБА_2 , 13 березня 2026 року ОСОБА_1 вдарила її об металеві двері.
З письмових пояснень ОСОБА_2 випливає, що 13 березня 2026 року після похорону своєї бабусі вона зайшла до домоволодіння матері ОСОБА_1 на поминальний обід. За столом мати почала безпричинно чіплятися до неї, виражатися в її бік нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою.
З письмових пояснень ОСОБА_5 випливає, що 13 березня 2026 року його дружина ОСОБА_2 пішла до своєї матері ОСОБА_1 . Він в цей час перебував у будинку і почув крик, коли вийшов на подвір`я, то побачив, як ОСОБА_1 ображала його дружину ОСОБА_6 .
З показань особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 випливає, що між ними періодично виникають конфліктні ситуації. 
Будь-яких об`єктивних даних, на підставі яких можливо прийти до висновку, що в ході цього конфлікту ОСОБА_1 завдала шкоди психологічному здоров`ю потерпілої не має. Крім того, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 з приводу завданні їй шкоди психологічного характеру не зазначала.
Водночас суд звертає увагу на складні, конфліктні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через що вони періодично звертаються з відповідними заявами до поліції про вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, що загалом свідчить про такий стан взаємовідносин між ними, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
У матеріалах справи відсутні фактичні дані, на підставі яких можливо прийти до висновку, що дії ОСОБА_1 викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, що є обв`язкою ознакою наявності в діях винної особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Заразом, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України»). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати в першу чергу чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Однією з обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях
ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у відповідності до
п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 173-2, 221, 245, 247, 280, 283-284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Суддя          В. В. Левченко