ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

23 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/1633/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

14.08.2025 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року в загальній сумі 159 355,95 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
визнати протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що знаходиться на фінансовому забезпеченні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону та на цей час позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
При цьому, за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року йому не була нарахована та виплачена «фіксована» сума індексації грошового забезпечення щомісяця, всупереч приписам пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Листом від 01 липня 2025 року відповідач надав копію довідки про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення позивача, з якої вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року, «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась.
Грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року (виплачено в березні 2018 року) становить 7595,04 грн. (з урахуванням військового збору 1.5%) , а саме: - посадовий оклад – 605.00 грн; - оклад за військовим званням - 35.00 грн; - надбавка за вислугу років - 32.00 грн; - надбавка ОВЗ – 336.00 грн; - премія – 3738.90 грн; - ЩДГВ – 2848,14 грн.
Грошове забезпечення позивача за березень 2018 року (виплачено в квітні 2018 року) становить 7972,14 грн. (з урахуванням військового збору 1.5%), а саме: - посадовий оклад – 2730.00 грн; - оклад за військовим званням - 600.00 грн; - надбавка за вислугу років - 832.50 грн; - надбавка ОПС – 416.25 грн; - премія – 3393.39 грн.
Отже, у березні 2018 року грошовий дохід позивача збільшився на 377,10 грн порівняно з лютим 2018 року (7972,14 – 7595,04 = 377,10 грн).
Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22 зазначив, відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується так: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 відсотків (1762,00 грн * 253,30% / 100 = 4463,15 грн). 
У зв`язку з цим, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, тобто 4463,15 – 377,10 = 4086,05 грн. 
Отже, сума можливої індексації у березні 2018 року (про яку зазначає Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21) становить 4086,05 грн і, виходячи з цієї суми, різниця індексації з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року на загальну суму 159 355,95 грн. У разі якби індексація з березень 2018 року становила 4086,05 грн, індексація за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року становила б 159 355,95 грн. (4086,05 грн помножено на 39 місяців 00 днів (період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року).
З огляду на наведене, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити спірні нарахування і виплату індексації грошового забезпечення з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17, механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Верховний Суд, розглядаючи справу № 240/11882/19, в постанові від 15.10.2020 вказав, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 12.01.2018, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 12.01.2018. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Верховний Суд, приймаючи постанову від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20 вказав, що не вбачає підстав для відступу від викладеної вище правової позиції та вважає, що наведені правові норми, якими врегульовані спірні в цій частині правовідносини, підлягають саме такому застосуванню. 
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 року по справі № 620/7687/21 підтримав вищевказану позицію.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 19.09.2025 залучено до участі у справі № 360/1633/25 у якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_1 (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Ухвалою суду від 30.09.2025 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 360/1501/25.
Ухвалою суду від 13.03.2026 поновлено провадження у справі, зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону у строк до 20 березня 2026 року надати суду детальний розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , здійснений на виконання рішення суду у справі № 360/1501/25, з зазначенням складових.
01.09.2025 відповідачем-І - Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону - надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
Позивач з 07.08.2016 по 31.05.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , безпосередньо у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону позивач службу не проходив.
Військова частина НОМЕР_1 є відокремленим суб`єктом владних повноважень, який лише перебуває на фінансовому забезпеченні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону - розпорядника коштів третього рівня. Зарахування військовослужбовців до списків особового складу, нарахування виплат та доплат особовому складу цієї військової частини здійснюються виключно на підставі наказів її командира, які в установленому порядку подаються до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону для організації належного фінансового забезпечення цієї військової частини та проведення відповідних виплат.
Так, статтею 9 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Відповідно до пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.
Наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України (далі - Правила). Ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 1 пункту 4.3. вказаних Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Згідно з частиною 2 та 4 пункту 1.5. Правил військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
В матеріалах поданої позовної заяви та судової справи відсутні жодні відомості, що не нарахування та не виплата позивачу грошового забезпечення та інших виплат відбулась саме завдяки протиправним діям або бездіяльності Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, а також такими що не ґрунтуються на вимогах законодавства є твердження позивача, що саме Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону мав здійснити нарахування позивачу грошового забезпечення та інші виплати, адже такий обов`язок покладається (покладався) на військову частину, за місцем штатної служби військовослужбовця.
Отже вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача не підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, а також утримання 1,5 % військового збору із сум нарахованої індексації, слід зауважити наступне.
Верховний Суд у постанові від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17 зазначив, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення. Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 по справі № 815/5826/16 вказано: «Щодо позовних вимог щодо виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними».
Отже, після набрання рішенням у даній справі законної сили на відповідача покладається безумовний обов`язок його виконання. Разом з тим на відповідача, як податкового агента, законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу. У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.
Відтак, вимоги позивача є передчасними, спрямованими на захист ще не порушеного права і за відсутності будь-яких відомостей щодо можливого його порушення в подальшому, а тому не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону нарахувати та виплатити на його користь різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року в загальній сумі 159 355,95 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Позивач за період проходження служби з 01 березня 2018 року до 31 травня 2021 року не мав права на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення, зокрема із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року, з огляду на наступне.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий базовий місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого порогу), визначеного законом.
Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:- 101 відсоток за період до 01.01.2016 року (частина перша статті 4 Закону №1282 XII в редакції, що діяла до 01.01.2016 року);- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII зі змінами, внесеними Законом №911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року).
Таким чином, спірним у цій справі є правильність визначення базового місяця для здійснення нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.
Відповідно до норм Порядку №1078 в редакції, що діяла до грудня 2015 року, базовим місяцем вважався місяць, в якому відбулося, зокрема, зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок будь-яких постійних складових зарплати чи грошового забезпечення). З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року, початок обчислення зростання індексу споживчих цін пов`язується з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.
Отже, вказаною постановою Кабінетом Міністрів України фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації. Тобто, Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації.
Така ж позиція уповноваженого органу виконавчої влади щодо порядку визначення базового для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців – лист Міністерства соціальної політики України від 25.08.2022 №423/900.
Також для встановлення порядку визначення базового місяця для нарахування індексації необхідно проаналізувати такі норми Порядку №1078.
Пунктом 10-2 Порядку №1078 (в редакції, яка діє з 01.12.2015) передбачено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Вказаною нормою Порядок №1078 був доповнений постановою КМУ від 13 червня 2012 р. №526 та яка діяла з 21.06.2012 до 01.12.2015 в такій редакції: "Для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації."
Аналіз вказаних редакцій пункту 10-2 Порядку №1078 свідчить про те, що:- до 01.12.2015 за працівником при його переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведенні на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість зберігалася сума індексації, але тільки за умови, якщо збільшення заробітної плати є меншим від суми індексації за відповідний місяць; в іншому випадку - місяць збільшення заробітної плати стає новим базовим;- після 01.12.2015 - для новоприйнятих та переведених працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник тобто після прийняття на службу або переміщення по службі має визначатися новий базовий місяць для обрахування індексації після підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
В контексті наведених правових норм та обставин справи встановлення до вказаного періоду базового місяця січня 2008 року вказує на намагання застосувати позивачем норм права до спірних відносин, що виникли раніше, тобто судом може бути порушено принцип незворотності дії правової норми в часі.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доход (абзац 3);- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки. Таким чином базовий місяць для визначення розрахункової суми індексації у березні 2018 року має бути січень 2016 року, а не січень 2008 року як того просить позивач, і з огляду на це починаючи з березня 2018 року Військово медичним клінічним центром Центрального регіону цілком правомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу за вказаний період індексація грошового забезпечення у фіксованій величині, а його позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до інформації про грошове забезпечення позивача, які ним долучено до позовної заяви, слідує, що у лютому 2018 року йому було нараховано 12095.04 грн. (додаткова грошова винагорода 2848.14 грн., винагорода АТО 4500 грн.), а у березні 2018 року 11165.69 грн. (винагорода АТО 3193.55 грн.).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ та пункту 2 порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
Відповідно до абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Зазначені положення знайшли своє відображення в усталеній практиці Верховного суду, відповідно до якої для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 суд повинен установити: розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року який визначається як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. До таких сум мають враховуватись складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року в справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року в справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року в справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року в справах №420/6982/21 та багато інших.
Винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду є додатковою виплатою, а її розмір та можливість отримання залежать від залучення військовослужбовця до участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, часу безпосередньої участі у таких заходах, від місця виконання завдань та збільшується за певних умов, у тому числі за успішне виконаних завдань, що визначається наказом командира.
За таких обставин, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду) не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у таких заходах, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не має враховуватись при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.
Щомісячна додаткова грошова винагорода була введена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» і виплачувалася окремим категоріям військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) по березень 2018 року.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року № 550 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 року за № 1470/29600), яка застосовувалася протягом 2016-2018 років та у спірний період. У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати
Нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення.
Аналогічне розуміння положень постанови КМУ № 889 Верховний Суд України сформулював у постановах від 03.03.2015 року у справі № 21-32а15, від 04.11.2014 року у справі №21-473а14, від 19.05.2015 року у справі №21-466а15, також у постановах Верховного Суду , від 26.06.2019 року у справі №826/7920/17, від 01.03.2018 у справі №761/17387/17.
За таких обставин, додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України не має постійного розміру, виплачується у повному обсязі лише тим військовослужбовцям, які не допустили порушень встановленого порядку несення служби та в залежності від їх особистих показників, у зв`язку з чим така винагорода не має враховуватись при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.
Таким чином різниця грошового забезпечення позивача (без урахування винагород) у лютому та березні 2028 року склала 3225,24 грн. ((11165.69 3193.55) – (12095.04-4500-2848.14)). Тому зростання розміру грошового забезпечення у березні 2018 року в порівняні із лютим 2018 року перевищило розрахунковий розмір індексації за березень 2018 року - 496,88 грн., а відтак Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону цілком правомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу за вказаний період з 01.03.2018 по 31.05.2021 індексація у фіксованій величині, а його позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, а тому з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким здійснювалось обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати - такі вимоги є передчасними, позивач за відсутності факту не нарахування та не виплати компенсації намагається своїми бажаннями підмінити положення діючого законодавства, а також такі вимоги не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах по справам, правовідносини у яких є подібними до обставин цієї справи.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 21.08.2023 у справі № 460/6767/20 та від 04.05.2022 у справі №200/14472/19-а слідує, що: «необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України №2050-ІІІ та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. Відповідно, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію ….»
Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є факт нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для її виплати є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуде лише після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, у разі задоволення вимоги про нарахування та виплати індексації, та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а.
За обставинами цієї справи відсутні рішення судів про нарахування та виплати заборгованості, які набули законної сили, будь-які звернення позивача до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з вимогою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також факт відмови Військово медичного клінічного центру Центрального регіону від виплати такої компенсації.
З огляду на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
26.09.2025 відповідачем-ІІ – військовою частиною НОМЕР_1 – надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
Позивач за період проходження служби з 01 березня 2018 року до 31 травня 2021 року не мав права на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення, зокрема із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року, з огляду на наступне.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі Закон №1282-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року до Порядку№1078 внесені зміни, пункт 5 викладено в новій редакції: «5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до Порядку №1078, п. 6 якого доповнено абзацом такого змісту: «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік».
Законність вказаних змін підтверджується ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно якої проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Разом з цим слід звернути увагу, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.09.2025 10 При цьому, доцільно наголосити, що важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий базовий місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого порогу), визначеного законом.
Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:- 101 відсоток за період до 01.01.2016 року (частина перша статті 4 Закону №1282- XII в редакції, що діяла до 01.01.2016 року);- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII зі змінами, внесеними Законом №911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року).
Таким чином, спірним у цій справі є правильність визначення базового місяця для здійснення нарахування позивачу індексації грошового забезпечення. Як вже зазначалося вище, відповідно до норм Порядку №1078 в редакції, що діяла до грудня 2015 року, базовим місяцем вважався місяць, в якому відбулося, зокрема, зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок будь-яких постійних складових зарплати чи грошового забезпечення). З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року, початок обчислення зростання індексу споживчих цін пов`язується з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою. Отже, вказаною постановою Кабінетом Міністрів України фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації.
Тобто, Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації. Така ж позиція уповноваженого органу виконавчої влади щодо порядку визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців – лист Міністерства соціальної політики України від 25.08.2022 №423/900.
Також для встановлення порядку визначення базового місяця для нарахування індексації необхідно проаналізувати такі норми Порядку №1078. Пунктом 10-2 Порядку №1078 (в редакції, яка діє з 01.12.2015) передбачено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Вказаною нормою Порядок №1078 був доповнений постановою КМУ від 13 червня 2012 р. №526 та яка діяла з 21.06.2012 до 01.12.2015 в такій редакції: "Для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації."
Аналіз вказаних редакцій пункту 10-2 Порядку №1078 свідчить про те, що:- до 01.12.2015 за працівником при його переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведенні на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість зберігалася сума індексації, але тільки за умови, якщо збільшення заробітної плати є меншим від суми індексації за відповідний місяць; в іншому випадку - місяць збільшення заробітної плати стає новим базовим;- після 01.12.2015 - для новоприйнятих та переведених працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник тобто після прийняття на службу або переміщення по службі має визначатися новий базовий місяць для обрахування індексації після підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
В контексті наведених правових норм та обставин справи встановлення до вказаного періоду базового місяця січня 2008 року вказує на намагання застосувати позивачем норм права до спірних відносин, що виникли раніше, тобто судом може бути порушено принцип незворотності дії правової норми в часі.
Базовий місяць для визначення розрахункової суми індексації у березні 2018 року має бути січень 2016 року, а не січень 2008 року як того просить позивач, і з огляду на це починаючи з березня 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 цілком правомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу за вказаний період індексація грошового забезпечення у фіксованій величині, а його позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до інформації про грошове забезпечення позивача, які ним долучено до позовної заяви, слідує, що у лютому 2018 року йому було нараховано 12095.04 грн. (додаткова грошова винагорода 2848.14 грн., винагорода АТО 4500 грн.), а у березні 2018 року 11165.69 грн. (винагорода АТО 3193.55 грн.).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ та пункту 2 порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Відповідно до абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру. Зазначені положення знайшли своє відображення в усталеній практиці Верховного суду, відповідно до якої для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 суд повинен установити: розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року який визначається як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. До таких сум мають враховуватись складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року в справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року в справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року в справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року в справах №420/6982/21 та багато інших.
Винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду) не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у таких заходах, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не має враховуватись при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.
Щомісячна додаткова грошова винагорода була введена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» і виплачувалася окремим категоріям військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) по березень 2018 року.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року № 550 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 року за № 1470/29600), яка застосовувалася протягом 2016-2018 років та у спірний період.
Нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення.
Аналогічне розуміння положень постанови КМУ № 889 Верховний Суд України сформулював у постановах від 03.03.2015 року у справі № 21-32а15, від 04.11.2014 року у справі №21-473а14, від 19.05.2015 року у справі №21-466а15, також у постановах Верховного Суду , від 26.06.2019 року у справі №826/7920/17, від 01.03.2018 у справі №761/17387/17.
За таких обставин, додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України не має постійного розміру, виплачується у повному обсязі лише тим військовослужбовцям, які не допустили порушень встановленого порядку несення служби та в залежності від їх особистих показників, у зв`язку з чим така винагорода не має враховуватись при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.
Таким чином, різниця грошового забезпечення позивача у лютому та березні 2028 року склала 3225,24 грн ((11165.69- 3193.55) – (12095.04-4500 2848.14)). Тому зростання розміру грошового забезпечення у березні 2018 року в порівняні із лютим 2018 року перевищило розрахунковий розмір індексації за березень 2018 року - 496,88 грн., а відтак Військовою частиною НОМЕР_1 цілком правомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу за вказаний період з 01.03.2018 по 31.05.2021 індексація у фіксованій величині, а його позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, а тому з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким здійснювалось обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Такі вимоги є передчасними, позивач за відсутності факту не нарахування та не виплати компенсації намагається своїми бажаннями підмінити положення діючого законодавства, а також такі вимоги не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах по справам, правовідносини у яких є подібними до обставин цієї справи.
Право на компенсацію позивач набуде лише після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, у разі задоволення вимоги про нарахування та виплати індексації, та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а.
Беручи до уваги те, що військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою і повністю фінансується за рахунок коштів державного бюджету через Департамент фінансів Міноборони (м. Київ), бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення Позивачу не вбачається.
У державі склалася складна фінансово-економічна ситуація. З метою подолання її наслідків впродовж 2015 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято ряд рішень, зокрема: рішення від 25.01.2015 “Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією”, введене в дію указом Президента України 14.02.2015 № 85/2015; рішення від 18.02.2015 “Про заходи щодо створення належної матеріально-технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а також учасників бойових дій та інвалідів війни”, введене в дію указом Президента України 12.03.2015 № 140/2015; рішення від 06.05.2015 “Про стан виконання рішень Ради національної безпеки і оборони України та додаткові заходи щодо забезпечення обороноздатності держави”, введене в дію Указом Президента України від 26.05.2015 № 285/2015.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
На підставі викладеного відповідач-ІІ просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
20.03.2026 відповідачем-І на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2026 надано витребувані докази. 
Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , довідки про реєстрацію місця проживання від 05.06.2021 № 7737, посвідчення серії НОМЕР_4 .
У період з 18.09.2016 по 31.05.2021 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про проходження служби на старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього кухаря їдальні взводу матеріально – технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ; витягами з наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 07.08.2016 № 228, командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2021 157.
Листом від 01.07.2025 № 549/11328 відповідач-І надав адвокату Єрьоміній В.А. інформацію про розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 .
Згідно із довідкою відповідача-І від 29.08.2025 позивачу нарахована і виплачена у період з 01.03.2018 по 31.05.2021 поточна індексація у грудні 2018 році – 71,08 грн, у січні – лютому 2019 року – по 71,08 грн, у березні – червні 2019 року – по 134,47 грн, у липні – вересні 2019 року – по 206,72 грн, у листопаді – грудні 2019 року – по 206,72 грн, у січні – липні 2020 року – по 216,51 грн, у серпні – грудні 2020 року – по 226,29, грн, у січні 2021 року – 233,81 грн, у лютому – квітні 2021 року – по 331,42 грн, у травні – червні 2021 року – по 415,41 грн.
Згідно із інформацією про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, нарахованих та отриманих в період з 07.08.2016 по 31.12.2019 колишнім військовослужбовцем ВМКЦ ЦР ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача у лютому – березні 2018 року склало:
- лютий 2018 року – 12095, 04 грн, а саме: посадовий оклад – 605,00 грн, оклад за військовим званням – 35,00 грн, надбавка за вислугу років – 32,00 грн, надбавка виконання особливо важливих завдань – 336,00 грн, премія – 3738,90 грн, додаткова грошова винагорода - 2848,14 грн, винагорода АТО – 4500,00 грн;
- березень 2018 року – 11165, 69 грн, а саме: посадовий оклад – 2730,00 грн, оклад за військовим званням - 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 832,50 грн, надбавка за особливості проходження служби – 416,25 грн, премія – 3393,39 грн, винагорода АТО – 3193,55 грн.
Відповідно до довідки Військово – медичного клінічного центру Центрального регіону від 29.08.2025 розмір грошового забезпечення позивача (без винагород) у лютому – березні 2018 року склав:
- лютий 2018 року – 4746,90 грн, а саме: посадовий оклад – 605,00 грн, оклад за військовим званням – 35,00 грн, надбавка за вислугу років – 32,00 грн, надбавка виконання особливо важливих завдань – 336,00 грн, премія – 3738,90 грн;
- березень 2018 року - 7972,14 грн, а саме: посадовий оклад – 2730,00 грн, оклад за військовим званням – 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 832,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань – 416,25 грн, премія – 3393,39 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі № 360/1501/25, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 позовну заяву адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місцезнаходження: вул. Князів Коріатовичів, буд. 185, м. Вінниця, ЄДРПОУ 07816153) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 до 31.05.2021, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду;
зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 до 31.05.2021, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду;
відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Рішення у справі № 360/1501/25 набрало законної сили 11.03.2026.
На виконання судового рішення у справі № 360/1501/25 відповідачем-І здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача з 29.01.2021 по 31.05.2021.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до статті 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” (далі – Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною другою статті 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
За визначенням статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII “Про індексацію грошових доходів населення” (далі – Закон № 1282-XII):
індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; 
індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; 
поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII:
індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша);
обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (частина друга);
для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (частина третя);
підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта).
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.
За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац перший). 
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії (абзац другий).
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац п`ятий).
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац шостий).
У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу (абзац сьомий).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац перший).
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий).
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій).
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий).
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Пунктом 14 Порядку № 1078 визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
З вищевикладеного слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.
За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.
Застосування положень статті 5 Закону № 1282-XII, як на підставу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є протиправним.
Означене не відповідає нормам Закону № 1282-XII та пункту 11 Порядку № 1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При розгляді справи “Кечко проти України” (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 “Бурдов проти Росії”).
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.
Щодо позовних вимог в частині періоду з 01.03.2018 по 31.05.2021, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка діяла з 15 березня 2018 року до 02 квітня 2021 року):
у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін (абзац перший);
обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий);
сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій);
якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий);
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац п`ятий);
до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (абзац шостий).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка діє з 02 квітня 2021 року):
у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац перший);
обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення(абзац другий);
сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій);
якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий);
у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру (абзац п`ятий);
до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (абзац шостий);
якщо підвищення грошового доходу відбулося не з 1 числа місяця, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу з урахуванням положень цього Порядку (абзац сьомий).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача та, відповідно, і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Згідно інформації Держстату України, розміщеної на їх офіційному вебсайті, про індекс споживчих цін:
- індекс споживчих цін у березні 2018 року склав 101,1;
- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;
- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;
- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9;
- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.
Відповідно до положень Порядку № 1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.
Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).
Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103 % до листопада 2018 року.
У листопаді 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7 %.
З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7 %, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд зауважує, що спір між сторонами щодо нарахування та виплати поточної індексації з березня 2018 року відсутній.
Однак слід звернути увагу на положення абзаців четвертого-п`ятого пункту 5 Порядку № 1078, згідно з якими, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Так, у березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів у військовослужбовців відповідно до Постанови № 704.
Згідно із інформацією про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, нарахованих та отриманих в період з 07.08.2016 по 31.12.2019 колишнім військовослужбовцем ВМКЦ ЦР ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача у лютому – березні 2018 року склало:
- лютий 2018 року – 12095, 04 грн, а саме: посадовий оклад – 605,00 грн, оклад за військовим званням – 35,00 грн, надбавка за вислугу років – 32,00 грн, надбавка виконання особливо важливих завдань – 336,00 грн, премія – 3738,90 грн, додаткова грошова винагорода - 2848,14 грн, винагорода АТО – 4500,00 грн;
- березень 2018 року – 11165, 69 грн, а саме: посадовий оклад – 2730,00 грн, оклад за військовим званням - 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 832,50 грн, надбавка за особливості проходження служби – 416,25 грн, премія – 3393,39 грн, винагорода АТО – 3193,55 грн.
Щодо наданої відповідачем-І довідки від 29.08.2025, згідно із якою розмір грошового забезпечення позивача (без винагород) у лютому – березні 2018 року склав: лютий 2018 року – 4746,90 грн, а саме: посадовий оклад – 605,00 грн, оклад за військовим званням – 35,00 грн, надбавка за вислугу років – 32,00 грн, надбавка виконання особливо важливих завдань – 336,00 грн, премія – 3738,90 грн; березень 2018 року - 7972,14 грн, а саме: посадовий оклад – 2730,00 грн, оклад за військовим званням – 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 832,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань – 416,25 грн, премія – 3393,39 грн, суд зауважує, що щомісячна додаткова винагорода, яка згідно з інформацією про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, нарахованих та отриманих в період з 07.08.2016 по 31.12.2019 колишнім військовослужбовцем ВМКЦ ЦР ОСОБА_1 у лютому 2018 року нарахована і виплачена за січень 2018 року в розмірі 2710, 20 грн, у березні 2018 року нарахована і виплачена за лютий 2018 року у розмірі 2848,14 грн, має постійний характер і повинна включатися до обрахунку грошового забезпечення позивача, що підлягає індексації.
Згідно з пунктом 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 р.за № 1470/29600, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
З 01.03.2018 щомісячна додаткова грошова винагорода позивачу не нараховувалась, у зв`язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
Таким чином, нарахована до виплати позивачу у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 2848,14 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року. 
Разом з тим, винагорода військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду до обрахунку грошового забезпечення позивача, що підлягає індексації, судом не включається, оскільки така винагорода не має постійного характеру та її виплата залежить від виконання військовослужбовцем певних завдань.
Отже, судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру, складав:
- лютий 2018 року – 7595,04 грн, а саме: посадовий оклад – 605,00 грн, оклад за військовим званням – 35,00 грн, надбавка за вислугу років – 32,00 грн, надбавка виконання особливо важливих завдань – 336,00 грн, премія – 3738,90 грн, додаткова грошова винагорода - 2848,14 грн;
- березень 2018 року – 7972,14 грн, а саме: посадовий оклад – 2730,00 грн, оклад за військовим званням - 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 832,50 грн, надбавка за особливості проходження служби – 416,25 грн, премія – 3393,39 грн.
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року склав 377,10 грн (7972,14 грн (грошове забезпечення за березень 2018 року) – 7595,04 грн (грошове забезпечення за лютий 2018 року)).
При цьому сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року складає 4463,15 грн (1762,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року) * 253,30 (величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, здійснена за наростаючим принципом з лютого 2008 року) / 100 %).
Сума індексації-різниці в березні 2018 року складає 4086,05 грн (4463,15 грн (сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року) – 377,10 грн (розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року)).
Відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Тобто, відповідач був зобов`язаний з березня 2018 року виплачувати позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення (різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу), а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 816/1728/16.
Зважаючи, що відповідачем, починаючи з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року виплата суми індексації-різниці позивачу не здійснювалась, суд вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача з 01 березня 2018 року здійснені відповідачем без врахування абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078.
Сума індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року, яку відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу становить 89893,10 грн (4086,05 * 22 місяці (березень 2018 року – грудень 2019 року).
Здійснений представником позивача розрахунок належної до виплати індексації – різниці є неправильним, оскільки до такого розрахунку помилково не включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, нараховані і виплачені позивачу у лютому 2018 року.
Щодо періоду з 01.01.2020 по 31.05.2021 суд зазначає таке.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі № 360/1501/25, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 позовну заяву адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місцезнаходження: вул. Князів Коріатовичів, буд. 185, м. Вінниця, ЄДРПОУ 07816153) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 до 31.05.2021, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду;
зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 до 31.05.2021, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду;
відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Рішення у справі № 360/1501/25 набрало законної сили 11.03.2026.
На виконання судового рішення у справі № 360/1501/25 відповідачем-І здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача з 29.01.2021 по 31.05.2021.
Суд зауважує, що в межах справи, що розглядається, суд не здійснює перевірку правильності виконання судового рішення у справі № 360/1501/25.
Таким чином, у січні 2020 року відбулося підвищення посадового окладу позивача у зв`язку з виконанням судового рішення у справі № 360/1501/25.
Згідно із інформацією про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення нарахованих та отриманих в період з 01.03.2018 року по 30.03.2021 року колишнім військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 у грудні 2019 року грошове забезпечення позивача склало 26637, 61 грн, а саме: посадовий оклад – 2640,00 грн, оклад за військовим званням – 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 972,00 грн, НОПС - 2737,80 грн, премія - 3643.20 грн, грошова допомога на оздоровлення - 10593,00 грн, винагорода АТО - 5 451,61 грн.
З зазначеної інформації та інформації про розмір грошового забезпечення та щомісячних основних та додаткових видів в період з 29.01.2020 року по 31.05.2021 року колишнього військовослужбовця НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 №360/1501/25 слідує, що у січні 2020 року внаслідок перерахунку місячне грошове забезпечення підвищилося, а саме: посадовий оклад -3153,13 грн, оклад за військовим званням – 715,00 грн, надбавка за вислугу років – 1160,40 грн, НОПС – 3268,46 грн, премія – 4351,14 грн, винагорода АТО – 6500,00 грн, всього – 19148,00 грн (за січень з 29.01.2020 по 31.01.2020 здійснено перерахунок грошового забезпечення за три дні).
Суд зауважує, що, незважаючи на перерахунок розміру грошового забезпечення позивача у січні 2020 року лише за три дні з 29.01.2020 по 31.01.2020, саме січень 2020 року є місяцем, коли відбулося підвищення посадового окладу позивача, і складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру, стали мати розмір, зазначений вище. 
Як зазначалося вище, винагорода військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, грошова допомога для оздоровлення до обрахунку грошового забезпечення позивача, що підлягає індексації, судом також не включається, оскільки такі винагорода не мають постійного характеру та їх виплата залежить від виконання військовослужбовцем певних завдань.
Отже, судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру, складав:
у грудні 2019 року: посадовий оклад – 2640,00 грн, оклад за військовим званням – 600,00 грн, надбавка за вислугу років – 972,00 грн, НОПС - 2737,80 грн, премія – 3643,20 грн, всього – 10 593,00 грн;
у січні 2020 року: посадовий оклад -3153,13 грн, оклад за військовим званням – 715,00 грн, надбавка за вислугу років – 1160,40 грн, НОПС – 3268,46 грн, премія – 4351,14 грн, всього – 12648,13 грн.
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в січні 2020 року склав 2055,13 грн (12648,13 грн (грошове забезпечення за січень 2020 року) – 10 593,00 грн (грошове забезпечення за грудень 2019 року)).
При цьому сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в січні 2020 року складає 216,51 грн (2102,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, актуальний для січня 2020 року) * 10,30 (величина приросту індексу споживчих цін у січні 2020 року, здійснена за наростаючим принципом з квітня 2018 року) / 100 %).
З наведеного слідує, що у місяці підвищення посадового окладу позивача відповідно до судового рішення у справі № 360/1501/25, тобто у січні 2020 року розмір його грошового забезпечення збільшився у порівняні з розміром грошового забезпечення грудня 2019 року на 2055,13 грн, що перевищує суму можливої індексації, визначеної в цьому місяці (216,51 грн), у зв`язку з чим, підстави для індексації грошового забезпечення позивача, з урахуванням абзаців 3, 4 п. 5 Порядку № 1078, з січня 2020 року відсутні.
У січні 2021 року відбулося підвищення посадового окладу позивача у зв`язку з виконанням судового рішення у справі № 360/1501/25.
З інформації про розмір грошового забезпечення та щомісячних основних та додаткових видів в період з 29.01.2020 року по 31.05.2021 року колишнього військовослужбовця НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 №360/1501/25 судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру, складав:
- у грудні 2020 року: посадовий оклад - 3153,13 грн, оклад за військовим званням – 715,00 грн, надбавка за вислугу років – 1353,80 грн, НОПС – 3394,17 грн, премія – 4351,14 грн, всього – 12967,11 грн;
- у січні 2021 року: посадовий оклад - 3153,13 грн, оклад за військовим званням – 715,00 грн, надбавка за вислугу років – 1353,80 грн, НОПС – 3394,17 грн, премія – 4351,14 грн, всього – 12967,11 грн.
Таким чином, підвищення доходу позивача в січні 2021 року не відбулося.
При цьому сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в січні 2021 року складає 86,26 грн (2270,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, актуальний для січня 2021 року) * 3,80 (величина приросту індексу споживчих цін у січні 2021 року, здійснена за наростаючим принципом з лютого 2020 року) / 100 %).
З наведеного слідує, що у січні 2021 року розмір грошового забезпечення позивача не змінився, підвищення не відбулося у порівнянні з розміром грошового забезпечення грудня 2020 року, тому індексація-різниця станом на січень 2021 року становить 86,26 грн.
З огляду на наведене за період з 01.01.2021 по 31.05.2021 позивачу має бути нарахована і виплачена індексація – різниця у розмірі 431,30 грн (86,26 грн * 5 місяців).
Позовні вимоги про перерахунок грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44), належать до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби (абзац перший пункту 2 Порядку № 44).
За приписами пунктів 3, 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункт 5 Порядку № 44). 
Верховний Суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 380/813/22 зазначав, що аналіз наведених пунктів 2-3 Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання, Верховний Суд констатував, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Аналогічний підхід застосував Верховний Суд у постановах від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 31 січня 2024 року у справі № 320/6441/22, від 18 квітня 2024 року у справі №160/10789/22, від 30 квітня 2024 року у справі №360/700/23, від 27 червня 2024 року у справі № 580/602/22 та від 10 жовтня 2024 року у справі № 500/8015/23.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови” (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і “Тошкуце та інші проти Румунії” (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії”. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі “Дорани проти Ірландії” Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Салах Шейх проти Нідерландів”, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи “Каіч та інші проти Хорватії” (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Рішенням Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003р визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно – «березень 2018 року», за період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року – «січень 2021 року», з урахуванням абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення”;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 89893,10 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яності три гривні 10 коп.), з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 431,30 грн (чотириста тридцять одна гривня 30 коп.), а всього 90 324,40 грн (дев`яносто тисяч триста двадцять чотири гривні 40 коп.);
зобов`язати Військово – медичний клінічний центр Центрального регіону виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 89893,10 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яності три гривні 10 коп.), з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 431,30 грн (чотириста тридцять одна гривня 30 коп.), а всього 90 324,40 грн (дев`яносто тисяч триста двадцять чотири гривні 40 коп.), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті, та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Позовна вимога про одночасне відрахування 1,5 % військового збору задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною – суд ухвалив рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті, і відсутні підстави вважати, що відповідне утримання буде здійснено не у відповідності до норм чинного законодавства. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків нарахування та виплати грошового забезпечення по день фактичної виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі – Закон № 2050-ІІІ) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (частина друга статті 2 Закону № 2050-III у редакції, яка діяла до 26 лютого 2021 року);
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону № 2050-III у редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).
Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (абзац перший статті 7 Закону № 2050-III).
Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати сум грошового забезпечення у належному розмірі провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Щодо посилань представника позивача на постанови Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, суд зауважує, що подібні правовідносини до нинішньої справи були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 560/8194/20 (постанова від 02.04.2024), яка розглянута пізніше за справи, наведені представником позивача.
У вказаній справі, Судова палата сформулювала такі висновки:
«28. З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
29. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
30. При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
32. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
34. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.
35. Врахувавши зазначене, Судова палата вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021,17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:
а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;
б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;
в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;
г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду».
Отже, у цій справі судова палата дійшла висновку, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
У справі, що розглядається, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення ще не відбулася.
Тобто, у межах спірних правовідносин право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованих видів грошового забезпечення ще не було порушено відповідачами, оскільки виплата не відбулася, і звернення позивача до суду з цими позовними вимогами є передчасним, відповідно у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про часткову протиправність дій відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ “Про судовий збір” від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (21018, Вінницька обл., місто Вінниця, ВУЛИЦЯ КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, будинок 185, код ЄДРПОУ 07816153), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно – «березень 2018 року», за період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року – «січень 2021 року», з урахуванням абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення”.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 89893,10 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яності три гривні 10 коп.), з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 431,30 грн (чотириста тридцять одна гривня 30 коп.), а всього 90 324,40 грн (дев`яносто тисяч триста двадцять чотири гривні 40 коп.).
Зобов`язати Військово – медичний клінічний центр Центрального регіону виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 89893,10 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яності три гривні 10 коп.), з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 431,30 грн (чотириста тридцять одна гривня 30 коп.), а всього 90 324,40 грн (дев`яносто тисяч триста двадцять чотири гривні 40 коп.), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті, та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	А.Г. Секірська