Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2811/25

03 березня 2026 року   м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючої судді: Міськевич О.Я.,
з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.,
представника позивача: Голіней Л.Д.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про зняття арешту з нерухомого майна, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог:
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про зняття арешту з нерухомого майна.
Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживає в АДРЕСА_1 .
У зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивача було змінено з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Як вбачається із свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_2 .
За свого життя останній набув у власність житловий будинок в АДРЕСА_2 , який після його смерті успадкувала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.10.2025 року № 1322.
Однак, під час оформлення спадщини позивач довідалася що на будинок згідно постанови про оголошення заборони відчуження майна від 26.02.2007, виданої СВ СУ УМВС в Івано-Франківській області, накладено арешт, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2025.
Із постанови про накладення арешту майна від 26.02.2007 вбачається, що начальником відділення із розслідування умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілих СУ УМВС в Івано-Франківській області постановлено накласти заборону відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_5 на правах власності.
Заборона відчуження накладена з метою забезпечення цивільного позову, виконання вироку в частині конфіскації майна.
Вироком Надвірнянського районного суду від 26.12.2007 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі та вирішено стягнути в користь потерпілих 1385,86 грн. шкоди за лікування потерпілого та 165 грн. за проведення експертизи.
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, відомості про боржника ОСОБА_5 в реєстрі відсутні. Окрім того, вироком суду не призначено покарання у виді конфіскації майна.
При постановленні Надвірнянським районним судом вироку від 26.12.2007 року, питання стосовно майна, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності та на яке постановою слідчого було накладено арешт, не вирішено, незважаючи на те, що конфіскація майна не була застосована.
Враховуючи наведене, наявний в реєстрі арешт, на думку позивача, є безпідставним та таким що порушує права позивача на вільне володіння, користування, розпорядження своїм майном, а тому підлягає скасуванню.
Також сторона позивача звертає увагу, що із завершенням кримінального провадження у формі вироку, яким не застосовано конфіскацію майна засудженого, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені при закінченні кримінального провадження (кримінальної справи), втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися майном.
Тому позивач вважає, що наявні всі підстави для зняття арешту з майна.
В подальшому представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог.
Стислий виклад позиції сторін:
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному об`ємі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила суд ухвалити рішення, яким припинити запис про обтяження в ДРРП № 61870956, накладений на підставі постанови про оголошення заборони відчуження майна, серія та номер: б/н, виданий 26.02.2007 року, видавник: ОСОБА_7 , СВ СУ УМВС в Івано-Франківській області.
Представник відповідача в судове засідання не прибула, однак подала до суду письмові пояснення, в яких просить ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Івано-Франківській області відмовити за безпідставністю.
В обгрунтування заперечень посилається на те, що відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано юридичну особу публічного права Івано-Франківський МВ Управління МВС України в Івано-Франківській області та утворено юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, яке не являється правонаступником Івано-Франківського МВ Управління МВС України в Івано-Франківській області який на даний ліквідовано. 
Враховуючи наведене ГУ НП в області стверджує, що оскільки арешт на майно позивача було накладено постановою слідчого в СУ УМВС України в ІваноФранківській області від 26.02.2007 року, яке є окремою юридичною особою та в даний час ліквідовано, відповідно ГУНП в області не здійснювалось і не могло здійснюватись жодних процесуальних слідчих дії, які б могли порушити право позивача на користування та розпорядженням своїм майном, оскільки його створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців 07.11.2015 року. 
Таким чином зазначає, що ГУНП в області не може приймати жодного рішення щодо поновлення прав позивача, а також відповідати за вчинення дій та зобов`язань інших юридичних осіб. ГУНП в Івано-Франківській області не має повноважень на зняття арешту нерухомого майна.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2025 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.01.2026 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживає в АДРЕСА_1 (а.с.5-7). У зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивача було змінено з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , копія якого долучена до матеріалів справи, батьками ОСОБА_4 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8).
Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_5 помер (а.с.9).
За свого життя останній набув у власність житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 , який після його смерті успадкувала дочка - ОСОБА_1 , тобто позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.10.2025 року, зареєстровано в реєстрі за № 1322 (а.с.10, 11).
Разом з тим, під час оформлення спадщини позивачу стало відомо, що згідно постанови начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Ящука П.В. про накладення арешту на майно від 26.02.2007, на вказаний будинок накладено заборону відчуження, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 449625411 від 28.10.2025 (а.с.12).
Із постанови про накладення арешту майна від 26.02.2007 вбачається, що начальником відділення із розслідування умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілих СУ УМВС в Івано-Франківській області постановлено накласти заборону відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_5 на правах власності.
Заборона відчуження накладена з метою забезпечення цивільного позову, (виконання вироку в частині конфіскації майна) (а.с.13).
Вироком Надвірнянського районного суду від 26.12.2007 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі та вирішено стягнути в користь потерпілих 1385,86 грн. шкоди за лікування потерпілого та 165 грн. за проведення експертизи.
При ухваленні Надвірнянським районним судом вироку від 26.12.2007 року, питання стосовно майна, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності і на яке постановою слідчого було накладено арешт, не вирішено, разом з тим, додаткове покарання у виді конфіскації майна на останнього не накладалось (а.с.14-15).
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 29.10.2025, відомості про боржника ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , в реєстрі відсутні (а.с.16).
Враховуючи наведене, наявний в реєстрі арешт, порушує права позивача на вільне володіння, користування, розпорядження своїм майном.
Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також як закріплено ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст.317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс 13 від 15 травня 2013 року.
Відповідно до санкції ч.2 ст.121 КК України, за якою було засуджено ОСОБА_5 , за вчинення даного злочину передбачене покарання (як на момент його вчинення так і на даний час) у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Тобто, додаткове покарання у виді конфіскації майна санкцією вказаної частини статті не передбачене. 
Як встановлено судом, заборона відчуження накладена з метою забезпечення цивільного позову (а.с.13).
Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку забезпечення цивільного позову. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.
У відповідності до ч.ч.4, 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
За частиною першою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (абзац 2 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").
Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за № 364/3657, встановлено порядок ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесення (бдержання) інформації до (з) нього.
Відповідно до пункту 1.1. Положення № 31/5 Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів церухомого майна – це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна.
Реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії (пункт 1.5 Положення № 31/5).
Згідно з пунктами 2.1.1, 2.1.2 Положення № 31/5, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1 - 3), що подається, зокрема, судами (у тому числі третейськими судами) і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).
Пунктом 2.2 Положення № 31/5 визначено, що органи та посадові особи, зазначені в підпунктах 2.1.2 - 2.1.3 пункту 2.1 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка або постанову про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження (пункт 2.5 Положення №31/5).
За пунктом 252 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, в редакції, чинній на час реєстрації обтяження (арешту) на будинок (далі - Інструкція № 20/5), накладання заборони реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів, органів державної податкової адміністрації, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (додаток № 7). Накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
В ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час відсутні відомості щодо невиконання вироку Надвірнянського районного суду від 26.12.2007 року, зокрема в частині стягнення в користь потерпілих 1385,86 грн. шкоди за лікування потерпілого та 165 грн. за проведення експертизи.
Як зазначено вище, відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 29.10.2025, відомості про боржника ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , в реєстрі відсутні (а.с.16).
Таким чином суд приходить до переконання, що відсутність виконавчих проваджень щодо майна боржника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого являється ОСОБА_1 - позивач по справі, та відсутність заходів примусового виконання рішення відносно майна засудженого, свідчить про відсутність правової підстави для подальшого застосування обтяження щодо майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Тому наявність арешту (обтяження), накладеного на нерухоме майно ОСОБА_5 згідно постанови начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Ящука П.В. про накладення арешту на майно від 26.02.2007, спадкоємцем якого є позивач, порушує її права як власника майна щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном.
З огляду на вищенаведене на даний час відсутні підстави для арешту вказаного майна.
Питання щодо судових витрат судом не вирішується, оскільки позивачем не заявлено про їх розподіл.
Висновки суду:
На підставі наведеного, з огляду на те, що накладення арешту на майно ОСОБА_5 є перешкодою у здійсненні позивачем як спадкоємцем своїх прав власника нерухомого майна, а також відсутності підстав для існування такого арешту суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та припинити запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №61870956, накладений на підставі постанови про оголошення заборони відчуження майна, серія та номер: б/н, виданий 26.02.2007 року, видавник: ОСОБА_7 , СВ СУ УМВС в Івано-Франківській області.
На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 76, 81, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про зняття арешту з нерухомого майна – задоволити.
Припинити запис про обтяження в ДРРП № 61870956, накладений на підставі постанови про оголошення заборони відчуження майна, серія та номер: б/н, виданий 26.02.2007 року, видавник: ОСОБА_7 , СВ СУ УМВС в Івано-Франківській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , жителька АДРЕСА_3 .
Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ 40108798, місцезнаходження: м.Івано-Франківськ, вул.Української Перемоги (Академіка Сахарова), 15, 76018.
Повний текст рішення складено 13.03.2026.

Суддя    Міськевич О.Я.