КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2026 року м. Київ № 320/749/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, у якому просить суд:
- визнати неправомірним обґрунтований висновок Національного агентства з питань запобігання корупції щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення від 03.07.2024 складений щодо ОСОБА_1 та скасувати його;
- визнати протиправними та незаконними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо продовження проведення моніторингу способу життя ОСОБА_1 після 03.07.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірний висновок складений відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є юридично нікчемним і не має під собою правових законних підстав та підлягає скасуванню судом. Позивач також, зазначив, що він та його близькі особи мають лише законні джерела походження коштів і майна, жодних корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень не вчиняли.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що посадові особи Національного агентства з питань запобігання корупції при моніторингу способу життя суб`єкта декларування та оформленні його результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач також надав до суду відповідь на відзив та письмові пояснення аналогічного змісту, у яких наголошено на обґрунтованості позовних вимог.
Відповідачем також направлено до суду заперечення, у яких наголошено на відсутності підстав для задоволення позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи №320/749/25 у судовому засідання з повідомленням сторін.
Також, на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Так, обґрунтовуючи вказану заяву, відповідач зазначив, що спір у зазначеній справі виник з приводу реалізації НАЗК визначених положеннями ст. 51-4 Закону України "Про запобігання корупції", а саме здійснення відповідачем моніторингу способу життя суб`єкта декларування. У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, дана справа потребує детального з`ясування всіх обставин, а відтак виклику осіб, які беруть в ній участь, для заслуховування їх усних пояснень та надання можливості спростувати ті чи інші обставини. 
Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років;
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:
1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище;
2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;
3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;
6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;
8) типові справи;
9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;
10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;
11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Отже, частиною четвертою вищевказаної статті імперативно визначено категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.
Із положеннями наведеної правової норми процесуального закону перекликаються й приписи частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частина ж друга статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Проте наведене, на переконання суду, не свідчить про неможливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, позаяк згідно з наведеною вище частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020.
Враховуючи викладене, не є переконливими твердження відповідача про неможливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
Національне агентство на підставі ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), Порядку здійснення моніторингу способу життя суб?єктів декларування, затвердженого наказом від 26.10.2023 № 236/23 (далі - Порядок № 236/23) здійснює моніторинг способу життя заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 , який відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також суб?єктом декларування.
В ході здійснення моніторингу способу життя ОСОБА_1 відповідачем встановлено ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 3685 Кримінального кодексу України, а саме набуття позивачем, як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування необґрунтованих активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п?ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (37 582 621,00 грн), що перевищує його законні доходи.
У зв?язку з викладеним, відповідачем затверджено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення від 03.07.2024 (далі - Обгрунтований висновок), який листом від 04.07.2024 № 282-01/49154-24 направлено до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) для приєднання до матеріалів кримінального провадження від 13.05.2024 № 52024000000000231 та проведення досудового розслідування.
Не погоджуючись із правомірністю дій Національного агентства щодо здійснення моніторингу способу життя, а також із змістом затвердженого Національним агентством Обґрунтованого висновку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено повноваження Національного агентства, до яких належать, зокрема: 7-1) здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, зокрема: 11-1) ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень.
Згідно з положеннями частини сьомої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.
Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.
Таким чином, законодавством чітко визначено коло повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції, зокрема, щодо здійснення контролю та перевірки декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування, вчинення відповідних дій при виявлені ознак корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень та необхідності складання висновку в разі виявлення таких правопорушень.
Особливості проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування встановлюються статтею 51-4 Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно з частинами 1-4 цієї статті Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.
Моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.
Порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування визначається Національним агентством.
Моніторинг способу життя здійснюється із додержанням законодавства про захист персональних даних та не повинен передбачати надмірного втручання у право на недоторканність особистого і сімейного життя особи.
Встановлення невідповідності рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам є підставою для здійснення повної перевірки його декларації. У разі встановлення невідповідності рівня життя Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом.
У разі виявлення за результатами моніторингу способу життя ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, Національне агентство інформує про них спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Як вбачається з матеріалів справи, Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку здійснення моніторингу способу життя суб?єктів декларування, затвердженого наказом Національного агентства від 26.10.2023 №236/23, здійснює моніторинг способу життя заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 , який відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також суб?єктом декларування. 
Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 09.09.2022 № 1405ц ОСОБА_1 з 12.09.2022 призначено на посаду заступника Генерального прокурора.
На виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» позивач як суб?єкт декларування подав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:
- 28.03.2021 - щорічну за 2020 рік (ID документа - 44b27f91-b20f-4ebc-8d92-1f111ab2claa);
- 24.02.2024 - щорічну (виправлену) за 2021 рік (ID документа - е31a992f- 5db9-4c89-a437-225ca2d2ed48);
- 28.02.2024 - щорічну (виправлену) за 2022 рік (ID документа - а93f6276- 3631-470b-9f5a-83381602bc05);
- 29.04.2024 - щорічну (виправлену) за 2023 рік (ID документа - aaffb222-181e-45e5-918e-95e933cfd577).
На виконання запиту Національного агентства з питань запобігання корупції від 19.06.2024 № 282-01/44568-24 щодо здійснення моніторингу способу життя з метою встановлення відповідності рівня життя позивача, наявним у нього та членів його сім?ї майна і одержаним ними доходам, згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до Закону, позивачем листом б/н від 26.06.2024 надано запитувану інформацію.
При цьому, моніторинг способу життя розпочато на підставі листа ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп корупція ТВ» від 29.11.2023 № 630 та в ході проведення моніторингу способу життя Національне антикорупційне бюро України розпочало досудове розслідування у кримінальному провадженні від 13.05.2024 № 52024000000000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 Кримінального кодексу України, за фактами можливого незаконного збагачення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 .
Під час здійснення вищевказаного моніторингу виявлено ознаки корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, що свідчить про незаконне збагачення ОСОБА_1 на загальну суму 37 582 621 гривня.
Так, НАЗК встановлено, що за дорученням ОСОБА_1 пов?язані з ним фізичні особи набули необґрунтованих активів на загальну суму 37 582 621 грн, а саме: 
- транспортний засіб марки та моделі LEXUS ES 300H, 2021 року випуску, д.н.3. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , вартістю 960 000 грн; транспортний засіб марки та моделі LEXUS NX 300H, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , вартістю 480 986 грн; транспортний засіб марки та моделі PORSCHE MACAN T, 2023 року випуску, д.н.3. НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , вартістю 3 454 745 грн;
- будинок та земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:90:034:0098, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 16 334 700 грн;
- будинок та земельна ділянка, кадастровий номер 5110136900:24:001:0246, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 10 040 900 грн;
- квартира та земельна ділянка, розташовані за адресою: країна: АДРЕСА_3 , вартістю 3 890 902 грн;
- грошові кошти в сумі 100 000 грн; грошові кошти в сумі 60 000 тис. дол. США (2 280 000 грн); криптовалюти Tether (USDT) у кількості 1080,81 шт., вартістю 40 388 гривень.
Таким чином, відповідач з урахуванням вищевикладених обставин дійшов висновку, що ОСОБА_1 як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула необґрунтовані активи, вартість яких більше ніж на шість тисяч п?ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (37 582 621 грн) перевищує його законні доходи, тобто вчинила злочин, передбачений ст. 368-5 КК України.
Так, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції», відповідач вказав про необхідність направити матеріали щодо ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 52024000000000231 від 13.05.2024 та проведення досудового розслідування з метою притягнення його до кримінальної відповідальності.
На підставі вищевикладеного, відповідачем затверджено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення від 03.07.2024, який в подальшому листом від 04.07.2024 № 282-01/49154-24 направлено до Національного антикорупційного бюро України для приєднання до матеріалів кримінального провадження від 13.05.2024 № 52024000000000231 та проведення досудового розслідування.
Тобто, відповідач діяв на підставі прямої норми Закону України «Про запобігання корупції», що спростовує доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо здійснення моніторингу способу життя позивача як суб`єкта декларування.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, Національне агентство при здійсненні моніторингу способу життя ОСОБА_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені пунктом 7-1 частини першої статті 11, пунктом 11-1 частини першої статті 12, статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції».
Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що Національне агентство зобов`язане було поінформувати його про закінчення здійснення стосовно нього моніторингу способу життя, так як положення ст. 51-4 Закону не покладають на відповідача обов`язок повідомляти суб`єктів декларування про початок та закінчення відповідного моніторингу.
Суд зауважує, що моніторинг способу життя, як вид фінансового контролю - це комплекс організаційних та аналітичних заходів, які здійснюються Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам. Такі дії полягають у встановленні реального рівня життя, шляхом визначення наявності та дійсної вартості активів, а також здійснення аналізу співвідношення рівня життя з доходами.
Такий моніторинг полягає у збиранні, зберіганні та використанні інформації відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», що здійснюється у зв`язку із запобіганням та протидією корупції, а отже, й в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини. Мета моніторингу способу життя суб`єктів декларування як заходу фінансового контролю цілком відповідає тим інтересам, що вказані у ч. 2 ст. 32 Конституції України.
При цьому, збирання, зберігання, використання та поширення інформації, в тому числі конфіденційної, щодо осіб без їхньої згоди Національним агентством для цілей реалізації повноважень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», здійснюється в тих же інтересах, задля яких існує сам захід відповідного фінансового контролю. Національне агентство здійснює обробку такої інформації з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних та забезпечення таємниці, що охороняється законом. Отже, це має унеможливити незаконні збір, використання або розголошення інформації з обмеженим доступом, та захистити права суб`єктів декларування, членів їх сімей та третіх осіб.
Втручання у реалізацію прав, гарантованих ст. 32 Конституції України, під час проведення моніторингу способу життя є розумним, пропорційним та співмірним меті, яка при цьому переслідується. Воно не порушує сутнісний зміст права на особисте та сімейне життя та є мінімально можливим, за якого досягається легітимна мета такого втручання.
Моніторинг способу життя проводиться відносно суб`єкта декларування, охоплює весь період виконання ним функцій держави або місцевого самоврядування та здійснюється з метою встановлення відповідності рівня життя наявним у нього та членів його сім`ї майну і одержаним ними доходам.
Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 03.05.2024 у справі №320/34294/23.
Отже, моніторинг способу життя суб`єктів декларування є одним із заходів фінансового контролю, що врегульований на законодавчому рівні, проведення Національним агентством якого повністю узгоджується із вимогами Закону.
Суд звертає увагу суду на те, що саме законодавець наділив Національне агентство повноваженнями проводити моніторинг способу життя суб`єктів декларування, водночас на момент виникнення спірних правовідносин вимоги вказаного Закону не містили в собі імперативних норм щодо обов`язкової наявності, для реалізації вказаних повноважень, нормативно-правового акту, яким врегульований порядок його проведення. Тобто вказана обставина не перешкоджала відповідачу реалізовувати надані йому Законом повноваження.
Враховуючи вищевикладене, доводи позивача не спростовують протиправність дій відповідача. 
Також безпідставними є твердження позивача стосовно відсутності законних підстав для здійснення Національним агентством, моніторингу способу життя ОСОБА_1 , відтак у вказаному конкретному випадку дії Національного агентства по відношенню до позивача як суб`єкта декларування є реалізацією передбачених п. 71 ч. 1 ст. 11, ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» повноважень.
Стосовно посилань позивача на втручання відповідача у його приватне життя суд відхиляє, оскільки належних доводів та доказів на підтвердження вказаних тверджень не наведено та не надано під час судового розгляду справи. 
При цьому, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що у спірних правовідносинах НАЗК, як уповноважений суб?єкт у сфері протидії корупції, діяло на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України і чинним законодавством, не виходячи при цьому за межі повноважень та прав, передбачених ст. ст. 11, 12 Закону України «Про запобігання корупції».
Щодо доводів позивача про перевищення НАЗК своїх повноважень у вигляді здійснення моніторингу способу життя осіб, які не є членами сім`ї суб`єкта декларування суд також не приймає до уваги, оскільки Національне агентство в ході здійснення моніторингу способу життя наділене повноваженнями перевіряти інформацію щодо можливості набуття активів у власність іншими фізичними або юридичними особами за дорученням суб?єкта декларування. 
Порядком №236/23 передбачено, що в рамках моніторингу способу життя під набуттям активів розуміється набуття активів суб?єктом декларування у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою у разі встановлення доказів, що таке набуття було здійснено за дорученням суб?єкта декларування або що суб?єкт декларування може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Отже, інформація, яка перевіряється під час здійснення моніторингу способу життя може стосуватися не лише суб?єкта декларування та членів його сім?ї. Відповідний захід фінансового контролю також охоплює собою перевірку наявності у суб?єкта декларування зв?язків із третіми особами, які за його дорученням та в його інтересах можуть набути у власність те чи інше майно.
Вищенаведені дії повністю узгоджуються з положеннями чинного законодавства, відповідають меті такого заходу фінансового контролю, як моніторинг способу життя суб?єкта декларування та жодним чином не свідчать про вихід Національного агентства за межі своїх повноважень.
Стосовно посилань позивача про порушення відповідачем принципу правової визначеної також не беруться до уваги судом, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у положеннях Закону України «Про запобігання корупції» не існувало жодної невизначеності, у тому числі й у питанні здійснення моніторингу способу життя суб?єктів декларування, а отже принцип правової визначеності, що є складовою частиною принципу верховенства права, не порушено.
У вказаному випадку Законом України «Про запобігання корупції» та Порядком № 236/23 встановлено послідовні дії НАЗК, вони відповідають принципу правової визначеності та сформульовані достатньо чітко і зрозуміло, аби надати змогу виокремити правомірну поведінку особи від неправомірної, а практичне застосування відповідних положень є передбачуваним.
Стосовно доводів позивача про неправомірність затвердження відповідачем Обгрунтованого висновку до закінчення моніторингу способу життя позивача суд не приймає до уваги з огляду на наступне. 
Порядок здійснення моніторингу способу життя суб?єктів декларування визначається Національним агентством (ч. 3 ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції»). 
На виконання вимог вищевказаної законодавчої норми наказом НАЗК від 26.10.2023 був затверджений Порядок № 236/23. 
Зокрема, п. 13 Порядку №236/23 визначено, що у разі виявлення на будь-якій стадії здійснення моніторингу способу життя суб?єкта декларування ознак іншого корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб?єктам у сфері протидії корупції.
Зі змісту вказаного пункту Порядку № 236/23 вбачається, що у випадку встановлення Національним агентством в ході здійснення відповідного заходу фінансового контролю ознак іншого корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією, на нього покладається невідкладний обов?язок повідомляти про ці обставини інших спеціально уповноважених суб?єктів у сфері протидії корупції у вигляді затвердження обґрунтованого висновку та скерування його відповідному адресату.
Тобто, НАЗК наділене повноваженнями затверджувати, за наявності вищевказаних правових підстав, обґрунтований висновок до закінчення здійснення моніторингу способу життя суб?єкта декларування, що і відбулося у межах спірних правовідносин.
Так, відповідач, встановивши в процесі здійснення моніторингу способу життя заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 3685 КК України, на виконання вищенаведених вимог законодавства затвердило 03.07.2024 Обґрунтований висновок та скерувало його до НАБУ для вчинення в подальшому необхідних дій передбачених положеннями кримінального процесуального законодавства.
Таким чином доводи позивача про допущення НАЗК порушення процедури проведення вказаного заходу фінансового контролю у вигляді продовження здійснення моніторингу способу життя після затвердження оскаржуваного Обґрунтованого висновку є такими, що спростовуються положеннями Порядком №236/23, яким врегульовані спірні правовідносини.
Отже, суд дійшов висновку, що моніторинг способу життя стосовно ОСОБА_1 триває, оскільки Порядком № 236/23 не передбачено його завершення після направлення обгрунтованого висновку до уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції. 
За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Належних та достатніх доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано. 
Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.
Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.