Справа №705/1723/25
2/705/463/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Умань 
Уманський міськрайонним суд Черкаської області, в складі:
головуючої – судді Годік Л.С.
при секретарі судового засідання Мещеряковій Г.В.
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Яна Сергіївна, про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсних правочинів,
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсних правочинів. Третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Яна Сергіївна. Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що у 1958 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та прожила разом з ним до самої його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 1984 року вони спільно приймали участь у внесенні пайових внесків до Уманського міського житлово-будівельного кооперативу № 11 при будівництві будинку АДРЕСА_1 та право власності на квартиру АДРЕСА_2 вони разом отримали у 1992 році відповідно до Довідки № 28 від 06.12.1992, виданої Уманським міським житлово-будівельним кооперативом № 11. Державна реєстрація прав власності на квартиру АДРЕСА_2 була проведена 07.08.2019 державним реєстратором Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області Ковбасюк А.П., тому це майно є їхньою спільною сумісною власністю. 19.08.2019 її чоловік ОСОБА_5 , як титульний власник квартири АДРЕСА_2 дарування безоплатно мав передати у власність ОСОБА_2 зазначену квартиру. Вона ж, фактично вважаючи, що дає згоду на оформлення договору довічного утримання, помилково надала письмову згоду на дарування ОСОБА_2 вищезазначеної квартири та укладення відповідного договору дарування, який був документально оформлений та посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Яною Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за № 1873. Вищевказана квартира є єдиним для неї житлом. Після укладання вказаного договору вона та її покійний чоловік ОСОБА_5 продовжували проживати у вказаній квартирі АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_2 ніколи у вказаній квартирі не проживала та не утримувала в ній своїх речей. Укладанню вищезазначеного договору передувала домовленість її покійного чоловіка ОСОБА_5 з ОСОБА_2 про його та її довічне утримання останньою, оскільки подружжя було похилого віку та страждало на ряд хронічних захворювань, пов?язаних з віком та потребували матеріальної допомоги. Оформлення документів необхідних для вищезазначеного договору займалась ОСОБА_2 , яка є їхньою онукою, яка зловживаючи її довірою, вела її в оману, оскільки та вважала, що надає згоду на підписання договору довічного утримання. Про неправильне сприйняття фактичних обставин вище вказаного правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору довічного утримання (а насправді договору-дарування) свідчать її похилий вік, її постійні розлади здоров?я, депресивні настрої та погіршене самопочуття, у зв?язку з чим вона майже постійно потребує догляду та сторонньої допомоги. При оформленні договору дарування нотаріус не поцікавилася чи вона дійсно розуміла суть даних обставин, навіть не пояснила істотні умови договору і уникала відповідей на поставлені їй будь-які запитання. Протягом довгого часу вона не розуміла, що помилилася щодо обставин, які мають істотне значення і вказаний договір укладено під впливом помилки, оскільки ОСОБА_2 не повідомила щодо обставин, які мають істотне значення, і після підписання необхідних документів продовжувала її доглядати, ніби то виконуючи умови договору довічного утримання, з метою заволодіння її нерухомим майном. Відповідно до п.5.3 договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і надалі перебували на реєстраційному обліку за вказаною адресою і саме на цей пункт вказувала ОСОБА_2 запевняючи, що укладений договір є договором довічного утримання. Після смерті чоловіка вона постійно проживала у квартирі, а потім їй стало відомо, що між її покійним чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування нерухомого майна на користь останньої, а не договір довічного утримання. На сьогоднішній день вона потребує додаткової уваги та піклування, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вирішила прилаштувати її в будинок для осіб похилого віку та повністю заволодіти квартирою. Вважає оскаржуваний договір дарування недійсним, адже при документальному оформленні приватним нотаріусом Імбері Я.С. вищезазначеного договору дарування вона мала б виступати в договорі однією із сторін, оскільки половина зазначеної квартири належить їй на праві спільної сумісної власності, як дружині титульного власника квартири. Починаючи з 1992 року і по даний час вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 і при цьому вона нікому свого житла не передавала, тобто ОСОБА_2 права власності на нього не набувала. Проте, у листопаді 2023 року за заявою ОСОБА_2 відділом державної реєстрації виконавчого комітеті Уманської міської ради було прийнято рішення про зняття ОСОБА_4 з реєстрації за місцем її проживання, не дивлячись на те, що іншого місця проживання вона не має. Також, у жовтні 2024 року за заявою ОСОБА_2 ВСП «Уманські енергетичні мережі ПАТ «Черкасиобленерго» припинило розподіл електричної енергії до квартири АДРЕСА_2 , а 21 вересня 2023 року ОСОБА_2 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 озвучили вимогу звільнити квартиру та виселитися з неї. Позивач зазначає, що підтвердженням її позовних вимог стосовно введення її в оману є: її похилий вік; стан здоров?я та потреба у зв?язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у неї лише цього спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування. Вважає, що в даному випадку має місце наявність помилки, тобто неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Також нотаріусом не було роз`яснено прав та обов`язків учасників договірних правовідносин, суті договору, тому позивач вимушена звертатися з даним позовом до суду за захистом своїх прав, шляхом визнання недійсним договору дарування від 19.08.2019.
За вх. № 15506 від 11.06.2025 від адвоката Яроміч О.В., яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає пред`явлених до неї позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю, посилаючись на те, що правовою метою надання згоди ОСОБА_4 на укладення її чоловіком договору дарування була передача нею, як співвласником, свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відсутність згоди іншого з подружжя може бути підставою для визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Таким чином, укладаючи договір дарування, інший з подружжя, а саме ОСОБА_5 , як сторона договору дарування (дарувальник), який представляв у відносинах з третіми особами (контрагентами) - другою стороною договору обдарованою відповідачкою у справі ОСОБА_2 , права та інтереси дружини – позивачки ОСОБА_4 , діяв правомірно і в його діях, як і в діях іншої сторони договору відсутні ознаки необережної поведінки, що сприяла помилці, які б стосувалися природи вчиненого правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Крім того, щодо обставин підписання договору дарування спірної квартири та його засвідчення приватним нотаріусом Імбері Я.С., то після виготовлення нотаріусом тексту договору сторонами було прочитано вказаний документ, при цьому нотаріусом було роз`яснено «Дарувальнику» ОСОБА_5 наслідки договору дарування та уточнено чи розуміє останній, що передає квартиру в дар «Обдарованій» ОСОБА_2 без умов та застережень. Також «Дарувальник» ОСОБА_5 повідомив нотаріуса, що бажає подарувати «Обдарованій» ОСОБА_2 спірну квартиру, а не укласти будь-який інший договір. Наявні всі підстави стверджувати, що позивач розуміла природу укладеного саме договору дарування, права та обов`язки сторін, які виникають за договором дарування. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Також не заслуговують на увагу твердження позивач про те, що на її невірне сприйняття фактичних обставин правочину вплинули похилий вік, постійні розлади здоров`я, депресивні настрої і погіршене самопочуття, постійна потреба догляду та сторонньої допомоги, оскільки це жодним чином не свідчить, що вона є особою з обмеженою дієздатністю, відповідного рішення суду стороною позивача надано не було. Неприязні стосунки позивача з відповідачем на сьогодні не свідчить про наявність помилки з боку позивача під час укладення правочину її чоловіком ОСОБА_5 у 2019 році. Саме лише посилання позивача на те, що спірна квартира є єдиним її житлом, без доведення належними, допустимими та достатніми доказами помилки під час укладення договору, не є підставою для задоволення позову. Перелічене вище свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а всі доводи, що містяться у позові, є виключно припущеннями, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я пояснень самостійно надати не змогла та на питання суду відповіді не надавала. 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Гейко В.А. підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини зазначені в позові.
Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Яроміч О.В. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та просили врахувати позицію, викладену у відзиві на позов. Крім цього, відповідач в судовому засіданні вказала, що на даний час позивач проживає у спірній квартирі та вона ніколи не виганяла її з дому. Вона певний період доглядала за позивачкою, однак як тільки у квартиру вселився її дядько та син позивача, ситуація змінилася, її попросили не приходити, в квартирі змінили замки та на даний час у неї доступу до квартири не має. Вказаний позов фактично був ініційований сином позивачки. 
Від третьої особи приватного нотаріуса Імбері Я.С. письмових пояснень стосовно позову не надходило.
Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.
Кожна особа відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 19.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Я.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1873, ОСОБА_5 , як дарувальник, та ОСОБА_2 , як обдарована, уклали та підписали договір проте, що дарувальник ОСОБА_5 безоплатно передає у власність обдарованій ОСОБА_2 належну йому квартиру під номером АДРЕСА_2 . 
Відповідно до п. 1 .2 вказаного Договору квартира є приватною власністю дарувальника та належить йому на підставі Довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Відповідно до п. 5.3 Договору згідно довідки виданої 16.08.2019 Виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області, за адресою відчужуваної квартири зареєстрованих осіб, крім ОСОБА_4 , 1937 року народження, та ОСОБА_5 , 1939 року народження, в т.ч. малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб та осіб, які б мали право користування цією квартирою, немає. Обдарорвувана повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і надалі перебували на реєстраційному обліку за вказаною адресою.
Відповідно до п. 5.4 Договору дарувальник надав заяву про згоду другого з подружжя на дарування ОСОБА_2 та укладення договору дарування, справжність підпису на якій засвідчено Імбері Я.С. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області 10.08.2019 за реєстровим № 1872, яка зберігається у справах нотаріуса, що посвідчує цей договір. 
Також, за умовами укладеного Договору дарування, сторони стверджують та гарантують, що кожний з них однаково розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, діє за своїм волевиявленням, яке є вільним і відповідає внутрішній волі кожного з них; цей договір спрямований на реальне настання правових наслідків які обумовлені ними, не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, та не вчиняється будь-ким з них під впливом помилки та/або тяжкої обставини, та/або на вкрай невигідних умовах. Сторони також стверджують, що на момент укладення цього Договору, відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, не страждають на психічний розлад, який може вплинути на їх здатність усвідомлювати свої дії та /або) керувати ними. Сторони підтверджують, що кожним з них особисто прочитано увесь текст цього Договору на українській мові, якою кожний з них володіє досконало, а також, що укладення цього Договору відповідає їх дійсним намірам і щодо кожної з умов договору заперечень немає, у тексті Договору зафіксовані усі істотні умови та кожний із сторін однаково розуміє їх значення. Текст Договору підписаний обома сторонами, його зміст повністю їм зрозумілий та схвалений. 
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. 
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення(укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі 697/654/16-ц).
Суд звертає увагу на те, що позивач ставить вимогу про визнання Договору дарування недійсним, не будучи при цьому стороною оспорюваного Договору дарування квартири від 19.08.2019.
Оспорюваний договір містить пункт, в якому зазначено, що власник квартири - дарувальник, тобто ОСОБА_5 , надав заяву про згоду другого з подружжя, а саме ОСОБА_4 , на дарування ОСОБА_2 та укладення договору дарування, справжність підпису на якій засвідчено Імбері Я.С. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області 10.08.2019 за реєстровим № 1872, яка зберігається у справах нотаріуса, що посвідчує цей договір. 
Також позивачем не надано жодних доказів про те, що при укладенні та підписанні договору дарування квартири від 19.08.2019 її покійний чоловік мав на увазі договір довічного утримання і на той час він не розумів, що укладає договір дарування в обмін на підтримку чи будь-яку іншу допомогу, і він під впливом обставин змушений була погодитися на дану пропозицію. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.
Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.
Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В супереч наведених норм, на підтвердження того, що при укладенні договору дарування дарувальник помилявся щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення, позивач не надала суду жодних доказів.
Оскільки, позивач жодними належними та допустимими доказами не довела, що при укладенні договору дарування дійсно мала місце помилка, договір укладений шляхом обману, беручи до уваги, що дані доводи позивача повністю спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 77-82, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Яна Сергіївна, про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсних правочинів – відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леся Сергіївна Годік