Справа № 450/4121/25  Провадження № 2/450/373/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
з участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів, –

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у сумі 1568888 грн 69 коп., інфляційних втрат за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 2645349 грн 96 коп., 3 відсотки річних за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року у сумі 458287 грн та пеню в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 167274910 грн.
Мотивував позовні вимоги тим, що 20.12.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1036. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне майно: А) житловий будинок загальною площею 156 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 ; Б) земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій такий будинок розташований, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року у справі № 450/1350/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки за ціною 3894666 грн в рахунок погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1036 від 20.12.2007 року у розмірі 2151456 грн 34 коп. Водночас, на момент звернення з позовом до суду, відповідачем не відшкодовано позивачу 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Вказане вище нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, а сума перевищення вартості іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог становить 1743209 грн 66 коп., з огляду на що, АТ «Універсал Банк» зобов`язане відшкодувати ОСОБА_5 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у сумі 1568888 грн 69 коп., сплату якого відповідачем не здійснено. Крім цього, за ст. 625 ЦК України з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 підлягатиме стягненню інфляційні втрати за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 2645349 грн 96 коп. та 3 відсотки річних за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року у сумі 458287 грн. Окрім наведеного, за ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 167274910 грн. пені в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, орієнтований розрахунок яких становить 500000 грн на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивача. Додатково повідомив, що ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Ухвалою від 11.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій, шляхом сплати судового збору у розмірі 15140 грн.
19.09.2025 року представником позивача Качмар І.О. подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 22.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
16.10.2025 року представником відповідача Ганенко О.І. подано заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву, оскільки копію позовної заяви з додатками відповідачем отримано засобами поштового зв`язку 02.10.2025 року, і відзив на позовну заяву, які надійшли до суду 21.10.2025 року, згідного мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у випадку обґрунтованості таких просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.
Вказала, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно, а саме житлового будинку загальною площею 156 кв.м. і земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, на якій такий будинок розташований, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_5 27.03.2014 року державним реєстратором Пустомитівського РУЮ Львівської області Паньків А.Ф. на підставі згаданого вище заочного рішення, яке на момент виготовлення його копії не оскаржувалось та набрало законної сили 02.12.2013 року, здійснено державну реєстрацію права власності за ПАТ «Універсал Банк» на вказані об`єкти нерухомого майна. 07.05.2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд із заявою про перегляд заочного рішення, яка залишена без задоволення ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2014 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 14.09.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково та змінено резолютивну частину рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року, шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на згадане вище нерухоме майно за ціною 3894666 грн в рахунок погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1036 від 20.12.2007 року у розмірі 2151456 грн 34 коп. (станом на 24.01.2013 року). Таким чином, на момент розгляду справи в Апеляційному суді Львівської області іпотечне майно було зареєстроване на праві власності за ПАТ «Універсал Банк», про що ОСОБА_5 було достеменно відомо. Крім цього повідомила, що відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щонайпізніше 06.11.2014 року ОСОБА_5 дізналася про факт реєстрації права власності на іпотечне майно за ПАТ «Універсал Банк», однак з позовом про захист своїх прав позивач звернулась через 11 років. Таким чином, покликаючись на постанову Верховного Суду від 13.02.2024 року у справі № 906/1016/21, вказала, що ОСОБА_5 пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Крім цього, повідомила, що здійснена 27.03.2014 року реєстрація за банком права власності ніким не оскаржувалась, поворот виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц судом не застосовувався. З огляду на те, що ОСОБА_5 пропущено строк позовної давності до основної вимоги, відповідно не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Крім цього, покликання представника позивача на положення ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не підлягатиме застосуванню у даному випадку з огляду на те, що такі застосовуються до договірних зобов`язань, натомість в спірних правовідносинах ОСОБА_5 виступає саме іпотекодавцем, спір виник не з приводу дотримання сторонами умов кредитного договору, а з приводу виконання зобов`язань, що встановлені ЗУ «Про іпотеку». Покликаючись на практику Верховного Суду зазначила, що сторона договору іпотеки не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб іпотекодавця. Додатково повідомила, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, як і не надано доказів обумовленої сторонами вартості таких послуг, а заявлений стороною позивача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500000 грн не є співмірним зі складністю даної справи.
10.11.2025 року представником відповідача Ганенко О.І. подано клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 11.11.2025 року.
13.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про долучення орієнтованого розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 євро.
13.11.2025 року та 18.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про долучення письмових доказів.
Протокольною ухвалою від 26.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
04.02.2026 року представником позивача ОСОБА_1 подано додаткові письмові пояснення у справі, згідно мотивів яких вказав, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.08.2020 року у справі № 450/19/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Універсалбанк» про захист прав споживачів, яким встановлено їх передчасність, оскільки не відпали визначені рішенням суду, яке набрало законної сили, підстави, зі спливом яких у позивача могло б виникнути право на звернення до суду із позовом у випадку не виконання його вимог ПАТ Універсалбанк» у добровільному, позасудовому порядку. Водночас, ПАТ «Універсалбанк» у добровільному, позасудовому порядку, вимог ОСОБА_5 не виконав. Крім цього, мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті втратив чинність 23.09.2021 року. Окрім наведеного, заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.08.2020 року у справі № 450/19/19 встановлено, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу 90 відсотків перевищення вартості предмета іпотеки, проте встановлено передчасність звернення до суду із зазначеним позовом.
13.03.2026 року представником відповідача ОСОБА_2 подано письмові міркування з приводу додаткових письмових пояснень, у яких вказала, що при зверненні ОСОБА_5 у 2019 році із позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про стягнення 1568890 грн. 49 коп. перевищення вартості іпотеки над розміром забезпечених вимог, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивачем ОСОБА_5 не повідомлено суду тієї обставини, що станом на момент звернення з цим позовом іпотечне майно уже було зареєстроване на праві власності за банком. 
В судовому засіданні 16.03.2026 року представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
Представники відповідача АТ «Універсал Банк» Ганенко О.І., Петриченко А.І., Гаврилюк С.В. в судовому засіданні вимоги позовної заяви заперечили з мотивів викладених письмово, надали аналогічні пояснення та просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.03.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 26.03.2026 року.
Заслухавши пояснення та думку представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Законом України «Про іпотеку» визначено три способи задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, а саме: позасудове врегулювання (стаття 36), реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (стаття 39) та реалізація предмета іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (стаття 41).
У відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», чинної на момент здійснення реєстрації права власності на іпотечне нерухоме майно, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Обов`язок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, передбачених у статті 37 Закону України «Про іпотеку», виникає у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Тобто, такий обов`язок ґрунтується на договірному характері правовідносин сторін щодо передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю (постанова Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі № 751/2658/18).
Зобов`язання іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, в свою чергу, виникає безпосередньо в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.
З урахуванням зазначеного, предметом доказування у справах про відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, а також розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою зобов`язань (постанова Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 200/14524/16-ц).
Звертаючись до суду із даним позовом, представник позивача покликається на те, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу 90 відсотків перевищення вартості предмета іпотеки від суми 1743211,66 грн., тобто суму у розмірі 1568890,49 грн. (90% х 1743211,66 грн.).
Судом встановлено, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 30.04.2014 року, позовні вимог ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 ; Б) земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій такий будинок розташований, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 за ціною 1344500 грн в рахунок часткового погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2162566,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року в сумі 818066,77 грн. 
На підставі заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц, 27.03.2014 року ПАТ «Універсал Банк» зареєструвало право власності на житловий будинок загальною площею 156 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій такий будинок розташований, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442015048 від 03.09.2025 року, № 442016165 від 03.09.2025 року.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року у справі № 450/1350/13-ц апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволено частково. Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року змінено. Резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, яка належить ОСОБА_5 на праві власності шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352) права власності на нерухоме майно, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_5 ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235 за ціною 3894666 грн в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2151456,34 грн (станом на 24.01.2013 року). Зупинено виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи те, що вартість предмета іпотеки станом на 24.01.2013 року становила 3894666 грн, а заборгованість позивача ОСОБА_5 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року складала 2151456,34 грн, різниця між вартістю предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 1743211,66 грн., 90 відсотків від якої складає 1568890,49 грн., право на стягнення яких набула позивач ОСОБА_5 .
Водночас, позивач ОСОБА_5 звернулась в суд з даним позовом 09.09.2025 року.
З цього приводу слід зазначити, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.
В силу вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
У даній справі між сторонами виник спір щодо повернення перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у зв`язку з набуттям кредитором у власність предмета іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно.
Тлумачення положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що вказаною нормою встановлено обов`язок при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлювати вартість предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Виконання такої вказівки закону необхідне для того щоб співставити співмірність вимог кредитора із розміром заборгованості боржника перед ним із вартістю майна, що є предметом іпотеки, для погашення цієї заборгованості у позасудовому порядку внаслідок звернення стягнення заставним кредитором шляхом прийняття у власність предмету іпотеки і погашення повністю / частково заборгованості.
Це впливає на волевиявлення іпотекодавця, а саме розмір вартості іпотечного майна, визначений на підставі оцінки майна в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», щодо звернення стягнення на майно, прийняття у власність заставним кредитором майна, для погашення наявної перед ним заборгованості іпотекодавця, оскільки при заниженні вартості майна і допущенні порушень в оцінці вартості майна іпотекодавець у встановленому законом порядку має право оспорювати оцінку, заперечувати проти прийняття іпотекодержателем у власність майна за вартістю, встановленою у звіті про таку оцінку і тим самим заявити про відсутність своєї волі на набуття іпотекодержателем в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки, якщо оцінка майна на момент такого набуття відсутня чи значно занижена.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.11.2024 року у cправі № 910/16972/21 (910/6828/23).
Відповідно, право іпотекодавця на повернення перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки дозволяє встановити співмірність вимог кредитора із розміром заборгованості боржника перед ним із вартістю майна, що є предметом іпотеки.
До вказаних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 19.11.2025 року у справі № 638/19249/21.
Як встановлено судом, ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», 27.03.2014 року набуло право власності на житловий будинок загальною площею 156 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій такий будинок розташований, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц.
Вказана обставина не заперечується сторонами та не була оскаржена у встановленому законом порядку.
Зазначення в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року у справі № 450/1350/13-ц про зупинення виконання такого рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не переривало перебіг строку позовної давності для звернення ОСОБА_5 до суду із позовними вимогами про відшкодування 90 відсотків перевищення вартості предмета іпотеки, оскільки здійснена 27.03.2014 року реєстрація ПАТ «Універсал Банк» права власності на іпотечне майно ніким не оскаржувалась, а поворот виконання заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року у справі № 450/1350/13-ц судом не застосовувався.
Таким чином, виникнення у іпотекодавця права на повернення перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя слід рахувати з моменту державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто з 27.03.2014 року, на період проведення якої ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не діяв.
Саме з цього моменту особа об`єктивно може визначити як факт порушення свого права, так і його розмір в грошовому еквіваленті, а відтак реалізувати право на судовий захист.
При цьому, звернувшись з даним позовом до суду 09.09.2025 року, ОСОБА_5 пропустила строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.
Покликання сторони позивача на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.08.2020 року у справі № 450/19/19, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та встановлено їх передчасність, оскільки не відпали визначені рішенням суду, яке набрало законної сили, підстави, зі спливом яких у позивача могло б виникнути право на звернення до суду із позовом у випадку не виконання його вимог ПАТ Універсалбанк» у добровільному, позасудовому порядку, суд не бере до уваги, оскільки зі змісту такого не вбачається повідомлення позивачем ОСОБА_5 суду обставин щодо реєстрації 27.03.2014 року за ПАТ «Універсал Банк» права власності на іпотечне майно, а також дослідження таких судом при ухваленні рішення.
Окрім наведеного, при зверненні 03.01.2019 року ОСОБА_5 в суд із згаданим вище позовом, позивачем ОСОБА_5 пропущено трирічний строк позовної давності.
Слід також вказати, що позовна давність жодним чином не обчислюється з дати розгляду іншої справи, яка до того ж не є преюдиціальною для обставин застосування позовної давності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19, від 14.06.2023 року у справі № 755/13805/16-ц).
Відтак, враховуючи заяву про застосування строків позовної давності, яка подана 16.10.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у сумі 1568888 грн 69 коп.
Крім цього, враховуючи те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 відсотків річних є аксесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, яке не підлягатиме задоволенню у зв`язку із пропуском ОСОБА_5 строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 інфляційних втрат за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 2645349 грн 96 коп. та 3 відсотки річних за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року у сумі 458287 грн слід відмовити за безпідставністю.
Подібний за змістом висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 167274910 грн., слід вказати наступне.
В силу вимог ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Згідно преамбули ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У відповідності до пунктів 3, 18, 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець – суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; виконавець – суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Сторона позивача просила стягнути з відповідача пеню відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, покликаюсь на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17, від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц та інші.
Водночас, суд критично ставиться до покликань сторони позивача на згадані вище висновки, оскільки такі не є релевантними спірним правовідносинам з огляду на те, що в даній справі між сторонами не укладено договору банківського вкладу.
При цьому, суд звертає увагу на те, що правовідносини, які складаються між вкладником та банком повністю відрізняються від правовідносин, що випливають із зобов`язань за ЗУ «Про іпотеку».
З цього приводу слід вказати, що іпотекодавець за змістом договору іпотеки не є споживачем послуг банку з кредитування, а навпаки є особою, яка несе майнову відповідальність. В спірних правовідносинах ОСОБА_5 виступає саме іпотекодавцем, а спір виник не з приводу дотримання сторонами умов кредитного договору, а з приводу виконання зобов`язань, що встановлені ЗУ «Про іпотеку».
У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі № 359/10612/19 міститься висновок, що іпотека є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона договору іпотеки не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб іпотекодавця.
З огляду на викладене вище, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення за період з 11.12.2015 року по 03.09.2025 року в розмірі 167274910 грн., слід відмовити за безпідставністю.
Отож, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Враховуючи викладене вище, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача не підлягатимуть стягненню на користь позивача судові витрати.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 36, 37, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд, –

у х в а л и в: 

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.