КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2026 року м. Київ справа №757/36988/24-ц

Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )	
до	Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, код ЄДРПОУ 00035323) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548)	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії	

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
- стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі заборгованості: 169 032,38 грн;
- стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі: 30 000,00 грн.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року справу відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості по перерахунку пенсії та компенсації моральної шкоди закрито.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою підсудністю задоволено. Передано справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості по перерахунку пенсії та компенсації моральної шкоди до Київського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду справу №757/36988/24-ц прийнято до свого провадження, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у здійсненні виплати недоотриманої за життя її померлим чоловіком пенсії, який отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та набув право на отримання відповідних виплат згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі №320/7631/22.
Вважаючи, що відмова відповідача щодо невиплати сум пенсій, належних, але не виплачених його дружині за життя, протиправними та посилаючись на вимоги Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач звернулася до суду з даним позовом.
Представником відповідача - Пенсійного фонду України надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що Пенсійним фондом України не приймалося рішень з питань виплати суми недоотриманої пенсії померлого стягувача Позивачу, в розумінні припису статті 19 КАС України, які можуть бути оскаржені до суду, а лист Пенсійного фонду України від 31.05.2024 № 22143-23829/П-03/8-2800/24 є відповіддю на звернення Позивача. Незгода Позивача з наданою відповіддю, не свідчить про вчинення Пенсійним фондом України протиправних дій стосовно неї.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року № 320/7631/22, яке набрало законної сили 29 березня 2023 року, зобов`язало ГУ ПФ України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до нової довідки від 16 грудня 2021 року № 2/3/1/7021.
14 вересня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №72776311.
Листом Головного управління від 13 липня 2023 року № 1000-0203-8/106153 ОСОБА_2 повідомлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року № 320/7631/22, яке набрало законної сили 29 березня 2023 року, нарахована сума заборгованості по перерахунку пенсії за період з 01 квітня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат. Сума боргу по перерахунку пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2023 року становить 169 032, 38 грн.
06 березня 2024 року представник позивача, керуючись Порядком подання та оформлення документів визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 зі змінами внесеними Постановами Пенсійного фонду №3-1 від 07 лютого 2012 року та №10-1 від 02 березня 2023 року, звернулася до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та доданими всіма необхідними документами про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю її чоловіка, військового пенсіонера ОСОБА_2 , у межах шестимісячного строку визначеного ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
26 березня 2024 року позивач отримала відповідь листом від 20 березня 2024 року №1000-0202-8/49624 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у задоволенні заяви про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю військового пенсіонера, у якій вказано, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Вказано, що суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Також вказано, що для отримання коштів, нарахованих на виконання Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 320/7631/22, позивачу потрібно звернутися до суду з заявою про зміну сторони виконавчого провадження.
22 квітня 2024 року на вищезазначену відмову відповідача ГУ ПФУ у Київській області позивач подала скаргу на дії та рішення до Пенсійного фонду України.
27 червня 2024 року позивач отримала відповідь з Пенсійного фонду України про відмову у задоволенні скарги на неправомірні дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Частиною другою статті 52 Закону № 1058-IV установлено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
Як встановлено судом, чоловік позивачки перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Так, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, в органах цивільного захисту, є Закон України від 09 квітня 1992 року за № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII).
Статтею 61 Закону № 2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Абзацом третім пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
У відповідності до абзацу першого пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право на отримання пенсійних виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана. Водночас суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя. Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а зазначив, що такий висновок Верховного Суду (сформульований у справі № 200/10269/19-а) стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Таким чином, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону № 2262-XII.
Відтак Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Вказаний підхід суду щодо застосування статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджено Верховним Судом у постанові від 16 травня 2023 у справі № 420/288/21.
Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача. Останній в межах встановленого законодавством 6-ти місячного строку звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату суми пенсії недоодержаної її чоловіком за життя, на що отримала безпідставну відмову.
На переконання суду, позивачка, відповідно до статті 61 Закону № 2262-XII, має гарантоване право на отримання недоодержаних померлим чоловіком сум пенсії.
Разом з тим посилання відповідача на необхідність звернення позивача до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження суд відхиляє, зважаючи на імперативні приписи ст.61 Закону № 2262-ХІІ, якими передбачено спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачці у виплаті на підставі статті 61 Закону № 2262-XII сум пенсії, що залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю її чоловіка.
Відтак суд зобов`язує відповідача провести позивачці нарахування і виплату сум пенсії, які залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю її чоловіка.
Інші доводи та заперечення учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що протиправні рішення відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, оскільки позивач відчував моральні страждання, негативні переживання, стан постійної емоційної напруги, приниження честі та гідності, знижений і нестійкий настрій, погіршення стану здоров`я на цьому фоні, переживання стосовно реалізації права, яке встановлено на рівні Конституції України.
Суд вважає, що в даному випадку існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому, зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.
Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову також в цій частині.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З метою дотримання принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
З огляду на вищенаведене, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.
За визначенням ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні ч. 1 ст. 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом ч. 2 вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог, відтак позов підлягає задоволенню частково.
Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивач поніс судові витрати із сплати судового збору у розмірі 1690,30 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 845,15 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, код ЄДРПОУ 00035323) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної суми пенсії ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю в сумі 169032,38 гривень.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану ОСОБА_3 пенсію у зв`язку з його смертю в сумі 169032,38 грн, у тому ж порядку та черзі, в якій вона мала бути виплачена ОСОБА_4 .
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548) витрати зі сплати судового збору у розмірі 845,15 грн. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.