Справа № 465/11893/25 
Провадження 2/465/23/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Пони Ю.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 88 520,10 грн., судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №170504 на суму 47 059 гривень. На виконання умов кредитного договору, Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 , що свідчить, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів.
16.04.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №16042025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 94 520,10 грн, яка складається з: 47059,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 40 560,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 901,00 грн – заборгованості по комісії ; 6000 - заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штраф).
Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою про стягнення 88 520,10грн., з яких: 47059,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 40 560,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 901,00 грн – заборгованості по комісії.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
07 січня 2026 року на виконання ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31.12.2025, на електронну адресу суду надійшли витребувані документи від Акціонерного товариства «А-Банк».
12 лютого 2026 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача – адвоката Зачепіло З.Я., в якому позовні вимоги не визнаються та просить повністю відмовити у позові. Заперечення щодо позовних вимог мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необҐунтованим. Зокрема, зазначає, до первинними документами не доведено як надання позики відповідачу первісним кредитором, так і переходу права грошової вимоги за договором факторингу.
Одночасно із відзивом від представника відповідача – Зачепило Зоряни Ярославівни на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що сума витрати на професійну правничу допомогу є непропорційною, та такою, що підлягає зменшенню, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну допомогу. ОСОБА_1 , вважає спірним із складністю справи та ціною позову, виконаною адвокатом роботою та розумним обгрунтуванням розмір витрат на професійну правничу допомогу у суму 3000 грн. Таку суму вважає пропорційною предмету спору та такою, що є доцільною для розподілу між сторонами. Також представник відповідача просила проводити розгляд справ без участі сторони відповідача та його представника.
17 лютого 2026 року через під систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечив доводи представника відповідача та зазначив, що факт перерахування коштів підтверджується належними та допустимими доказами, а саме електронними розрахунковими документами, які містять усі обов`язкові реквізити, передбачені законом. З наданих матеріалів вбачається, що 07.02.2025 року грошові кошти в сумі 9 693,80 були перераховані на банківську картку відповідача, що підтверджується відповідними платіжними документами. Представник позивач зазначає, що електронний документ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Також представник позивача зазначає, що право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до нього на підставі договору факторингу №16042025 від 16.04.2025, що підтверджується підписаними сторонами реєстрами прав вимоги та актом приймання-передачі. Відповідно до умов договору, право вимоги переходить з моменту підписання реєстру прав вимоги, а не з моменту здійснення оплати за договором факторингу. Представник позивача наголошує, що чинне законодавство не пов`язує момент переходу права вимоги фактом проведення розрахунків між первісним та новим кредитором, тому доводи представника відповідача щодо необхідності підтвердження оплати договору факторингу є безпідставними. Також звертає увагу, що позивач не здійснював самостійного нарахування за кредитним договором, а набув право вимоги в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент його переходу. Отже, у відповіді на відзив представник позивача наполягав на задоволенні позову, вказуючи на доведеність факту укладання кредитного договору, перерахування коштів відповідачу та правомірність набуття ним статусу нового кредитора.
17 лютого 2026 року розгля справи не відбувся, оскільки суддя Кушнір Б.Б. перебувала у відпустці у зв`язку із навчанням, що підтверджується довідкою складеною секретарем судового засідання Р.Арбузом. Розгляд справи призначено на 02.03.2026.
02 березня 2026 року розгля справи не відбувся, оскільки суддя Кушнір Б.Б. перебувала на лікарняному листку, що підтверджується довідкою складеною секретарем судового засідання Р.Арбузом. Розгляд справи призначено на 07.04.2026.
Сторони у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. 
Матеріали справи містять заяви представників сторін про розгляд справи без участі сторін та їхніх представників.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Судом встановлено, що 07.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №170504.
Відповідно до п.2.2.1договору, сума кредиту становить 47059грн. і складається з 30306,35 грн. для погашення заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит №160654 від 15.11.2024, укладеним з кредитодавцем, у розмірі 9693,80грн. на "рахунку/картки позичальника 5225-31ХХ-ХХХХ-9262, у розмірі 7058,85грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією за надання кредиту, нарахованою відповідно до п.2.5 договору в розмірі 15% від загальної суми кредиту.
Згідно п.2.6 договору загальний строк кредитування складає 168 днів з 07.02.2025 по 25.07.2025.
Процентна ставка за користування кредитом фіксовавна та складає 300% річних (п.2.3. договору).
Денна процентна ставка - 0,6226% (п.2.7.1 договору).
Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором 6a5fad98.
Також матеріали справи містять заяву відповідача на видачу кредиту від 07.02.2025 та паспорт споживчого кредиту, які підписані зі сторони відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8ее59dс4, які містять аналогічні умови договору.
Договір містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача: №5225-31ХХ-ХХХХ-9262, а також особисті анкетні дані відповідача.
Відповідач, підписавши кредитний договір, прийняв на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту.
На виконання умов Кредитного договору, 07.02.2025 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 в розмірі 9 693,80грн., що свідчить, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця.
Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, в розмірі 9 693,80 грн, що підтверджується довідкою про перерахування коштів, а також платіжною інструкцією №901129_1_1713625.128 від 07.12.2025 по рахунку, випискою по рахунку, наданою Акціонерним Товариство «А-БАНК» на виконання вимог ухвали суду.
16.04.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №16042025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договром.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують відступлення прав вимоги за кредитним договором №16042025 від 16.04.2025 від ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Юніт Капітал».
Зокрема, відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 03.07.2025 до Договору Факторингу та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог №4 від 03.07.2025 до Договору факторингу до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. 
Для підтвердження факту підтвердження грошових коштів у розпорядження первісного кредитора зі сторони позивача згідно Договору Факторингу, а саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимог №4 від 03.07.2025 до Договору Факторингу (до якого виходило також відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору), до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію від 09.07.2025 за №506.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент відступлення права вимоги, за кредитним договором №170504 становить 94 520,10 грн., яка складається з : 47 059,00 грн - боргу за тілом кредиту; 40 560,10 грн - боргу за несплаченими відсотками за користування кредитом; 901 грн - заборгованості по комісії; 6 000 грн. - за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Однак, позивачем заявлено до стягнення 88520,10грн., яка кладається з : 47 059,00 грн - боргу за тілом кредиту; 40 560,10 грн - боргу за несплаченими відсотками за користування кредитом; 901 грн - заборгованості по комісії.
З вказаним розрахунком суд погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 47059грн. і складається з 30306,35 грн. для погашення заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит №160654 від 15.11.2024, укладеним з кредитодавцем, у розмірі 9693,80грн. на № рахунку/картки позичальника 5225-31ХХ-ХХХХ-9262, у розмірі 7058,85грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією за надання кредиту, нарахованою відповідно до п.2.5 договору в розмірі 15% від загальної суми кредиту.
Тобто, комісія за надання кредиту та борг за договором про споживчий кредит №160654 від 15.11.2024 включено у тіло кредиту, у договорі чітко визначена сума кредиту як основна сума, заборгованість по іншому договору та комісія. В даному випадку сума кредиту 9693,80 грн., що дорівнює отриманому кредиту.
Перевіряючи правильність нарахування заборгованості за кредитним договором, суд виходить саме з тієї суми кредиту, яка була узгоджена сторонами у договорі, яка вказана у паспорті споживчого кредиту і яка підтверджується документами про перерахування коштів, зарахування на рахунок відповідача (довідки та виписки по рахунку АТ «АкцентБанк», якими підтверджується факт отримання переказу коштів на картку А-Банк у терміналах інших банків в розмірі 9693,80грн.).
Згідно кредитного договору визначено, що проценти це плата, яку здійснює позичальник за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована (п. 2.3 Договору). Стандартна процентна ставка складає 0,6228% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості проценти по кредиту нараховані за період з 07.02.2025 по 03.07.2025, тобто в межах строку кредитування із застосування фіксованої процентної ставки, що відповідає Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Таким чином, умова укладеного кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки відповідає вказаному Закону.
Окрім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 901грн. заборгованості по комісії за обслуговування кредиту.
Разом з тим, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, за змісту ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. 
У відповідності до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.
Таким чином, комісія за обслуговування кредиту є необґрунтованою та суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 901грн. заборгованості по комісії за обслуговування кредиту слід відмовити.
Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором № 170504 від 07.02.2025, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 47059 грн., заборгованості по процентам в розмірі 40560,10грн. підлягають задоволенню.
Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 88 520,10 гривень.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог розмірі 2397,74гривень.
Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд зазначє наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.
В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 01.02.2023 року по справі №160/19098/21.
Звертаючись даним позовом до суду, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень.
Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025; додаткову угоду №25770894167 від 10.09.2025 до вказаного договору; акт прийому-передачі наданих послуг від 10.09.2025 на суму 7 000 гривень, ордер про надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, з врахуванням клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Таким чином, суд, зважаючи на положення статей 89 133, 134, 137, 141 ЦПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду та враховуючи складністю справи, доказів у справі, їх необхідність, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також заявленими позовними вимогами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час, то суд вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень, оскільки за даних обставин справи таке стягнення буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.
Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд-
у х в а л и в:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором №170504 від 07.02.2025 в розмірі 87619 (вісімдесят сім тисяч шістсот дев`ятнадцять ) грн.10 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору в сумі 2397 (дві тисячі триста дев`яності сім) грн. 74 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000(три тисячі) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал", місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ: 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09.04.2026.

Суддя Кушнір Б.Б.