Справа № 204/11649/25 
Провадження № 2/0203/989/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

встановив:

03 листопада 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с.1-5) Ухвалою судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. (а.с.64)
В обґрунтування позову зазначено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір № 00-9839546, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 8 000 грн., без врахування сплаченої комісії в сумі 1 200 грн., шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 . 17 лютого 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість, що утворилась за цим договором, в розмірі 24 280 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 9 200 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам - 15 080 грн., а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-5)
З урахуванням того, що згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Ухвалою судді від 26 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, а також витребувано додаткові докази. (а.с.73-74)
Позивач у судові засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його електронну адресу судових повісток, позивач у позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с.4 на зв.) 
Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.75, 76, 85, 86, 89, 90) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. Конверти, направлені на адресу відповідачки, повернулись до суду. (а.с.а.с.78, 87)
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9839546 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачка отримала кредит у формі кредитної лінії в розмірі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. (а.с.24-29)
Згідно п.1.6 кредитного договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 1 200 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п.3.5 цього Договору.
Відповідно до п.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме: «26 червня 2025 року».
Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виписки по рахунку, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що картка № НОМЕР_2 була емітована на ім`я відповідачки ОСОБА_1 . Відповідно до виписки по рахунку підтверджено зарахування 01.07.2024 року коштів в сумі 8 000 грн. на виконання умов кредитного договору. (а.с.80-82)
Тобто, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.
17 лютого 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги, які зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. (а.с.47-49)
Відповідно до Реєстру боржників №б/н від 17.02.2025 до Договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 24 550 грн., з яких: 9 200 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 080 грн. заборгованість за відсотками, 270 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). (а.с.45-46)
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором № 00-9839546 від 01.07.2024 р. становить 24 280 грн. (а.с.41-42) 
Наведений розрахунок позивача відповідачем не спростовано.
Разом з тим, суд вважає, що нарахована позивачем заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 200 грн. не підтверджується матеріалами справи, оскільки згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на картковий рахунок що належить відповідачці 01 липня 2024 року було зараховано кошти в сумі 8 000 грн.
Отже, враховуючи надані позивачем докази, суд встановив, що станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості за кредитом 8 000 грн., суми заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 15 080 грн. відповідачкою не погашена, а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 00-9839546 від 01.07.2024 р. в загальному розмірі 23 080 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. 
Що стосується вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч.2 ст.137 ЦПК України, ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. є завищеними.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених ним під час подачі позову витрат на правову допомогу. Ураховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідачки на користь позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 302 грн. 67 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-5, 10-13, 76-81, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279-287, 354 ЦПК України, суд –

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ – 43541163; адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, оф. 333; р/р НОМЕР_4 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», МФО 322001) заборгованість за кредитним договором № 00-9839546 від 01 липня 2024 року в розмірі 23 080 (двадцять три тисячі вісімдесят) гривень, яка складається з 8 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 080 грн. - заборгованість за відсотками.
В решті позову – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ – 43541163; адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, оф. 333; р/р НОМЕР_4 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», МФО 322001) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 302 грн. 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., а разом 5 302 (п`ять тисяч триста дві) гривні 67 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя    С.В. Єдаменко