ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/539/21	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засіданні Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Пінське промислово-торгове об`єднання "Полесье" (Республіка Білорусь)
до відповідача: Приватного підприємства "Фірми "Хімекс" 
про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 9990,03 євро

за участі:
від позивача: не з`явилися; 
від відповідача: Гуменюк Богдан Степанович 

встановив: Відкрите акціонерне товариство "Пінське промислово-торгове об`єднання "Полесье" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "Фірми "Хімекс" про стягнення безпідставно збережені кошти в сумі 9 990,03 євро.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2021 суд (у складі судді Шіляк М. А.) постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання.
Ухвалою суду від 07.09.2021 зупинено провадження у справі №909/539/21 у відповідності до п.1 ч.1 ст. 227 ГПК України.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.10.2021 № 2117/0/15-21, у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області. 
Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 909/539/21.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021, судову справу розподілено судді Неверовській Л. М.
Ухвалою від 22.12.2025 провадження у справі №909/539/21 поновлено та призначено підготовче засідання.
З матеріалів справи вбачається, що позивач Відкрите акціонерне товариство "Пінське промислово-торгове об`єднання "Полесье" є іноземною юридичною особою, місцезнаходження якої Республіка Білорусь.
01.12.2022 прийнято Закон №2783-IX "Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993" (далі - Мінська конвенція та Протокол), який набрав чинності 23.12.2022.
Таким чином, з дати виходу з Мінської конвенції не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації і республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї.
12 січня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2855-ІХ "Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності", яким постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 9, ст. 66), який набрав чинності 05 лютого 2023 року.
Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про неможливість звернення із судовим дорученням для вручення відповідачу судових документів у цій справі в порядку статті 367 ГПК України.
Таким чином, враховуючи введення воєнного стану в Україні та вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та припинення Акціонерним товариством "Укрпошта" обміну міжнародними поштовими відправленнями з Білоруссю, повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України 28.01.2026.
Позовні вимоги обґрунтовано перерахуванням надлишкових коштів в розмірі 9990,03 євро відповідачу згідно платіжного доручення №197 від 23.11.2018. 
Позивач участі уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечив. 
Представник відповідача в судовому засіданні 03.03.2026 позов заперечував, зазначав про те, що позовна та додані до неї документи складені на російській мові, тому позовна заява не відповідає вимогам ч. 1 ст. 10 ГПК України, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", до позовної заяви не долучено належним чином завірених копії документів, які би підтверджували обґрунтованість позовних вимог позивача, що є порушенням вимог ст.ст. 73, 74, 76, 78, 80 ГПК України.
Як встановлено судом, подана Відкритим акціонерним товариством "Пінське промислово-торгове об`єднання "Полесье" позовна заява (“исковое заявление”) викладена на іноземній (російській) мові. Перекладу позовної заяви на українську мову суду не надано. Додані до позовної заяви документи складені російською мовою та не містять перекладеного та засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою, а також проставленого апостилю.
Згідно зі статтею 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.
Відповідно до ст. 10 ГПК України, господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
При цьому, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
20.03.1992 було укладено Міжнародну угоду держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності. Дана угода була ратифікована згідно постанови КМУ від 19 грудня 1992 року №2889-XII та набула чинності 19.12.1992.
Згідно статті 1 цієї угоди сторони передбачили, що ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їхніх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень у них.
Статтею 3 цієї угоди було передбачено, що господарюючі суб`єкти кожної з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав користуються на території іншої держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав правовим і судовим захистом своїх майнових прав і законних інтересів, рівним із господарюючими суб`єктами цієї держави.
Господарюючі суб`єкти кожної з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав мають на території інших держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав право без перешкод звертатися до судів, арбітражних (господарських) судів, третейських судів та інших органів, до компетенції яких належить вирішення справ, зазначених у статті 1 цієї Угоди (далі - компетентні суди), можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії.
Статтею 6 угоди було передбачено, що документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення.
Документи, які на території однієї з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав-учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.
Однак, згідно ст. 1 Закону України “Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності” від 12 січня 2023 року № 2855-IX Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.
Рішення про вихід з Угоди набирає чинності для України з дати набрання чинності цим Законом. Даний закон набрав чинності 05.02.2023.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України “Про міжнародне приватне право” передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
У грудні 2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція від 05.10.1961, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.
При застосуванні Гаазької Конвенції виконується процедура проставляння апостилю на офіційних документах компетентними органами для представлення їх на території держав - учасниць Конвенції. 
Згідно статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. 
Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції, апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою. 
Згідно з частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.
Таким чином, докази, не перекладені з російської мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат" не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.
Близька за змістом позиція про те, що використання документів, викладених іноземною (російською) мовою без їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою, суперечить положенням Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", міститься у постанові від Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №751/1620/23, від 12.03.2025 № 910/20940/21 (910/19964/23).
Враховуючи вищенаведене позовна заява та до додані до неї документи не відповідає вимогам ст. 10 ГПК України, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право".
З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про те, що документи додані до позовної заяви є неналежними та недопустимими доказами. Наведене унеможливлює встановлення судом на підставі таких доказів наявність або відсутність обставин якими обґрунтовані позовні вимоги. 
Згідно з частиною 3 статті 13, частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Докази, які надаються учасниками справи до суду мають відповідати встановленим критеріям: належності, допустимості, достовірності, достатності, що визначені статтями 76-79 ГПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи).
Із урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 73-79, 86, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства "Пінське промислово-торгове об`єднання "Полесье" до Приватного підприємства "Фірми "Хімекс" про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 9990,03 євро — відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.03.2026. 

Суддя Неверовська Л. М.