Справа № 127/1375/26 
Провадження № 33/801/240/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Жунку Д.С., потерпілого ОСОБА_2 та його захисника адвоката Лисого О.В., 
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року у справі про її притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, 

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №564208 від 11 січня 2026 року, цього ж дня о 18:09 год. у м. Вінниці, на перехресті вул. Келецька – просп. Космонавтів, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, після розвороту на перехресті не надала перевагу в русі автомобілю «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який наближався з правого боку та рухався на основний зелений сигнал світлофора, в результаті чого скоїла зіткнення з ним, чим порушила вимоги п.п.10.1, 10.11 ПДР України та у внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 6 (шість) місяців.
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною за неналежного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт вказує, на невідповідність висновків фактичним обставинам справи, зазначаючи, що вона, завершуючи маневр розвороту на регульованому перехресті, має перевагу в русі згідно з п. 16.8 ПДР України та водій автомобіля «Subaru» повинен був дати їй дорогу відповідно до п. 16.5 ПДР. 
Крім того, ОСОБА_1 вважає застосування до неї стягнення у виді позбавлення права керування виключно суворим та таким, що ґрунтується на хибному тлумаченні судом її позиції щодо невизнання вини як обтяжуючої обставини.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідно до вимог ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх, незаперечних та безсумнівних доказах.
Судом першої інстанції ураховані вищезазначені положення закону, вжито спрямованих на встановлення всіх обставин справи належних заходів, що мають значення для її правильного вирішення. Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених доказах, які оцінені судом першої інстанції у їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду.
Права та обов`язки учасників дорожнього руху визначені Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були досліджені судом першої інстанції, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 564208; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями учасників; відеозаписом з камери зовнішнього спостереження, на якому зафіксовано момент зіткнення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №564208 від 11 січня 2026 року, цього ж дня о 18:09 год. у м. Вінниці, на перехресті вул. Келецька – просп. Космонавтів, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, після розвороту на перехресті не надала перевагу в русі автомобілю «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який наближався з правого боку та рухався на основний зелений сигнал світлофора, в результаті чого скоїла зіткнення з ним, чим порушила вимоги п.п.10.1, 10.11 ПДР України та у внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно з п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху. 
Всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_1 , здійснюючи рух по вул. Келецькій у правій смузі руху, не переконавшись, що це буде безпечним після виїзду на перехрестя почала здійснювати перестроювання в ліву смугу. При цьому перед виїздом на перехрестя встановлений дорожній знак 5.16, який дозволяє здійснювати поворот ліворуч з лівої смуги.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання на п. 10.11 ПДР, оскільки перехрестя є регламентованим і черговість його проїзду визначено сигналами світлофора, проте вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 як порушення п. 10.1 ПДР.
Саме внаслідок недодержання ОСОБА_1 цих приписів ПДР відбулось зіткнення та пошкодження автомобілів.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяла у відповідності до п. 16.8 ПДР України та повинна була завершити проїзд перехрестя, спростовуються матеріалами справи. 
Отже, вина ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена статтею 124 КУпАП підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Так, санкцією ст. 124 КУпАП за вчинення такого адміністративного правопорушення, передбачено накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
В той час, відповідно до положень ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.
Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, суд першої інстанції зазначив про врахування характеру вчиненого правопорушення, особи винної, яка до адміністративної відповідальності протягом року не притягувалась, у вчиненому не розкаялась та свої дії не засудила.
Між тим, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається обґрунтування необхідності застосування такої міри адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема, передбачених частиною 2 статті 30 КУпАП, і не наведено мотивів обрання судом саме такого виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.
Також судом не в повній мірі враховано обставини вчинення адміністративного правопорушення, зокрема те, що внаслідок ДТП автомобілі отримали незначні механічні пошкодження, а тілесних ушкоджень ніхто не отримав.
Крім того, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на застосованій судом мірі покарання не наполягав та поклався при вирішенні вказаного питання на розсуд суду.
Відтак суд апеляційної інстанції вважає, що накладення штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП, а саме 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у цьому випадку буде достатнім та співмірним заходом впливу.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що судом першої інстанції у постанові не наведено переконливого мотивування необхідності застосування до ОСОБА_1 саме найбільш суворого за видом стягнення з числа передбачених ст. 124 КУпАП, допущене нею правопорушення не є грубим або повторним, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для його пом`якшення.
Відтак вважаю за необхідне апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити в частині призначеного адміністративного стягнення, пом`якшивши його за видом до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду   О. Ю. Береговий