Справа № 175/5755/25
Провадження № 2/175/1361/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючої судді Озерянської Ж.М.
з участю секретаря Рожкової Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -
В С Т А Н О В И В: 

07 травня 2025 року (документ сформовано в системі «Електронний суд» 24 лютого 2025 року) позивач Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 з позовом про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 338 874,84 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 5083,12 грн. 
Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. 
Відповідачка надала заяву про розгляд справи без участі. Відповідачкою подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки ризик будь-якої помилки зробленої органами державної влади повинна нести держава, і такі помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату на її користь грошового забезпечення (його частини) полоненого колишнього чоловіка ОСОБА_4 . 
До вказаної заяви були долучені копії: паспорту, ІПН, свідоцтва про шлюб, паспорту військовослужбовця, ІПН військовослужбовця, свідоцтва про народження дітей, та платіжні реквізити. 
За період з 20 листопада 2023 року по 22 березня 2024 року на рахунок відповідачки були виплачені наступні грошові кошти: 
?20 листопада 2023 - платіжне доручення №8184 - 124 964,24 грн. з призначенням платежу: ГЗ полоненого всл ОСОБА_4 за листопад 2023 року згідно заяви колишньої дружини ОСОБА_1 на дітей; 
?16 січня 2024 року - платіжне доручення №271 - 124 964,24 грн. з призначенням платежу: ГЗ полоненого всл ОСОБА_4 за січень 2024 року згідно заяви колишньої дружини ОСОБА_1 на дітей; 
?17 січня 2024 року - платіжне доручення №504 - 26 464,24 грн. з призначенням платежу: МД на вирішення СПП полоненого всл ОСОБА_4 за 2023 рік згідно заяви колишньої дружини ОСОБА_1 на дітей; 
?19 березня 2024 року - платіжне доручення №3934 - 13 232,12 грн. з призначенням платежу: ГЗ полоненого всл ОСОБА_4 за лютий 2024 року згідно заяви колишньої дружини ОСОБА_1 на дітей; 
?21 березня 2024 року - платіжне доручення №4326 - 49 250,00 грн. з призначенням платежу: ДВ полоненого всл ОСОБА_4 за січень 2024 року згідно заяви колишньої дружини ОСОБА_1 на дітей. 
Всього за вказаний період на рахунок відповідачки було виплачено 338 874,84 грн. 
Водночас, до надходження заяви від відповідачки грошове забезпечення солдата ОСОБА_4 нараховувалося та виплачувалося його дружині ОСОБА_5 на підставі відповідної заяви. 
Після початку розподілу грошового забезпечення між дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та колишньою дружиною - відповідачкою, яка діяла в інтересах неповнолітніх дітей, до військової частини НОМЕР_1 надійшло звернення від ОСОБА_5 , за результатами вивчення та розгляду якого було з`ясовано факт помилкового розподілу грошового забезпечення, у зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 і змушена звернутися до суду з даним позовом.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 23 вересня 2022 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_6 . 
У зв`язку з цим, 21 серпня 2024 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до відповідачки з досудовою вимогою про повернення помилково перерахованих їй грошових коштів у сумі 338 874,84 грн. 
Згідно даних сайту «Укрпошта» відповідачка отримала досудову вимогу 07 вересня 2024 року, але жодної відповіді на неї надано не було.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. 
Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884. 
Згідно п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх №884 від 30 листопада 2016 року виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: (1) дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - (2) повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або (3) батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. 
Таким чином, вказаними нормативно-правовими актами передбачена черговість отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. 
В даному випадку підстави для виплати грошового забезпечення полоненого ОСОБА_4 його колишній дружині відповідачці по справі, яка діяла в інтересах неповнолітніх дітей були відсутні з огляду на наявність у полоненого ОСОБА_4 дружини - ОСОБА_5 . 
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. 
Таким чином, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки. 
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. 
Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. 
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Разом з тим, в даному випадку між військовою частиною НОМЕР_1 та відповідачкою не існувало жодних правовідносин, та не було укладено жодного правочину.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14, постановах Верховного Суду від 18.04.2018 р. №668/7704/15-ц, від 30.08.2018 р. №334/2517/16-ц, від 25.07.2018 р. №522/4198/17, від 11.07.2018 р. №732/723/17. 
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Доводи відповідачки у відзиві на позовну заяву суд не враховує виходячи з наступного. 
Відповідачка вважає, що грошові кошти, які були їй виплачені є грошовим забезпеченням, а тому на такі кошти поширюється дія ст. 1215 ЦК України. 
Однак, виплата коштів відповідачці відбувалась на підставі положень Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884. Кошти у сумі 338 874,84 грн. не можуть вважатися грошовим забезпеченням (заробітною платою) відповідачки. Вказане грошове забезпечення належало полоненому ОСОБА_4 , але його виплата здійснювалась членам його сім`ї.
Таким чином, в даному випадку неможливим є застосування положень ст. 1215 ЦК України відносно відповідачки ОСОБА_7 з огляду на особливий правовий режим вказаних грошових коштів, які фактично є грошовим забезпеченням ОСОБА_4 та належать саме йому, але його виплата тимчасово здійснюється членам його сім`ї, та не вважається їх доходом. 
В даному випадку, підставою позовних вимог не є протиправність поведінки відповідача, приховування інформації тощо. Позовні вимоги побудовані виключно на конструкції статті 1212 ЦК України та з обґрунтуванням наявності умов безпідставності одержання відповідачем грошових коштів та необхідності їх повернення. Правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Всі три складові в даному випадку наявні: а) відповідач набула грошові кошти; б) кошти набуті за рахунок держави; в) правова підстава для їх набуття була відсутня. 
При цьому в даному випадку під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (речення перше частини першої статті 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга вказаної статті). Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Положення про безпідставне набуття майна застосовуються незалежно від того, хто є винним у виникненні ситуації: чи це дії самого набувача, потерпілого, інших осіб, чи це сталося внаслідок непередбачуваної події. Це ключова характеристика так званих кондиційних зобов`язань, які виникають, коли одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої без законних підстав. 
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 вересня 2024 року у справі №628/1203/19, зокрема кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. 
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі №644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі №643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі №639/6422/21. 
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України. 
Також суд враховує, що Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі №
160/34822/24 за позовом ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено, що неповнолітні діти військовослужбовців в особі їх законних представників відносяться до другої черги осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, в той час як дружина військовослужбовця - до першої. Суд дійшов до висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, розподіляючи кошти грошового забезпечення, які належать до виплати полоненому військовослужбовцю, між законним представником його неповнолітніх дітей та дружиною, діяв з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки, в даному випадку у період з вересня 2023 - лютий 2024 року такі виплати мали здійснюватися саме дружині військовослужбовця, а саме ОСОБА_5 . З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права суд визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати не у повному обсязі грошового забезпечення ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_5 невиплачене грошове забезпечення ОСОБА_4 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року в розмірі 338 874,84 грн.
Інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.

В даному випадку встановлені всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку доказам у справі та суд застосовує норми права, які регулюють зазначені правовідносини.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку що підстави для отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 338 874,84 грн. відсутні, й вони мають бути повернуті військовій частині НОМЕР_1 шляхом стягнення з відповідачки, як безпідставно набуті.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5083,12 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 202, 207, 509, 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 79, 80, 81, 89, 273 141, 263, 273 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

 
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 338 874,84 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 5083,12 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя:     Озерянська Ж.М.