ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року   Справа № 918/401/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В. ,  суддя Петухов М.Г. 

секретар судового засідання Кульчин Д.А. 

за участю представників сторін:
позивача: не з`явився,
відповідача: Собчук М.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.02.2026 року у справі №918/401/25 (суддя Політика Н.А.)

за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» 
про зобов`язання надати інформацію,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.02.2026 року у справі №918/401/25 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» про роз`яснення рішення Господарського суду Рівненської області від 07.07.2025 року у справі №918/401/25.
Не погоджуючись із ухвалою, відповідач у встановлений процесуальний строк подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу від 12.02.2026 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити заяву про роз`яснення судового рішення.
Обґрунтовуючи скаргу відповідач зазначає, суд першої інстанції суд безпідставно не врахував, що у даному випадку звернення із заявою про роз`яснення зумовлене об`єктивною неможливістю виконання рішення у чинній редакції. У рішенні суд зобов`язав відповідача надати фінансову звітність за формами №1 та №2. Проте, згідно із вимогами законодавства відповідач складає виключно спрощену звітність за формами №1-м, 2-м (або 1-мс, 2-мс). Підготовка загальних форм №1 та №2 для даної категорії суб`єктів законом не передбачена, а ці документи істотно різняться за назвою, формою та змістом. Оскільки скаржник не володіє документами у визначеній судом формі, виконання рішення потребує роз`яснення щодо алгоритму його реалізації, проте суд залишив це поза увагою. 
Скаржник наголошує на неможливості надання матеріалів інвентаризації за 2022-2024 роки, оскільки її проведення у вказаний період не було обов`язковим і керівником не призначалось. Отже, рішення стосується документів, які фактично не створювались. Крім того, на період дії воєнного стану юридичним особам надано право подавати фінансову та бухгалтерську звітність протягом трьох місяців після його припинення. Таким чином, вимога щодо негайного надання звітності всупереч спеціальним нормам воєнного стану свідчить про наявність перешкод для виконання рішення, які суд першої інстанції відмовився роз`яснити.
Враховуючи викладене, апелянт наголошує, що оскільки звітність за 2022-2024 роки ним не створювалася та до контролюючого органу не подавалася, то підлягає роз`ясненню рішення про надання документів, які фактично відсутні.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою від 10.03.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №918/401/25. Розгляд справи призначено на 06.04.2026 року.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 06.04.2026 року представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задоволити заяву про роз`яснення рішення суду. 
Позивач не забезпечив явку свого представника у призначене на 06.04.2026 року судове засідання апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомив, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.07.2025 року у справі №918/401/25 позов задоволено частково. Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» повідомити ОСОБА_1 інформацію про вартість її частки розміром 22789,80 грн, що становить 22,9439 відсотків у статутному капіталі ТОВ Творчо-виробничої фірми «Архсервіс», станом на 27.03.2025 року шляхом надання обґрунтованого розрахунку та копій документів, необхідних для такого розрахунку, а саме: Баланс (форма 1) ТОВ ТВФ «Архсервіс» станом на 31.12.2024 року з розшифровкою заповнених статей; Звіти про фінансові результати (форма 2) ТОВ ТВФ «Архсервіс» за три роки (2022-2024) до дати оцінки (27.03.2025 року) з розшифровкою заповнених статей; Матеріали останньої інвентаризації до дати оцінки (27.03.2025 року) ТОВ ТВФ «Архсервіс». Стягнуто з ТОВ Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» на користь ОСОБА_1 2422,40 грн витрат по оплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 року рішення Господарського суду Рівненської області від 07.07.2025 у справі №918/401/25 залишено без змін, апеляційну скаргу ТОВ Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» - без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2025 року та 31.10.2025 року на примусове виконання рішення від 07.07.2025 року у даній справі Господарський суд Рівненської області видав відповідні накази.
10.11.2025 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79545417 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 31.10.2025 року щодо виконання рішення від 07.07.2025 року у справі №918/401/25.
26.01.2026 року від ТОВ Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» до Господарського суду Рівненської області надійшла заява про роз`яснення судового рішення у справі № 18/401/25, в якій заявник просить роз`яснити рішення суду від 07.07.2025 року, а також порядок і спосіб його виконання.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.02.2026 року заяву ТОВ ТВФ «Архсервіс» про роз`яснення судового рішення у справі №918/401/25 прийнято до розгляду.
Як вже зазначалось, ухвалою від 12.02.2026 року Господарський суд Рівненської області відмовлено у задоволенні заяви ТОВ ТВФ «Архсервіс» про роз`яснення судового рішення у справі №918/401/25.
Ухвала вмотивована тим, що обґрунтування заявника не містить посилань на неоднозначність резолютивної частини рішення, а фактично зводиться до вимоги змінити його зміст та визначити порядок виконання, що виходить за межі процесуальних повноважень суду, передбачених ст.245 ГПК України. З огляду на те, що правова природа заяви суперечить нормам процесуального законодавства щодо роз`яснення судових актів, у задоволенні заяви відмовлено.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції «кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру».
При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини - право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 р. у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України»).
У рішенні від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу.
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).
За приписами статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
Відповідно до ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частина 1 статті 326 ГПК України передбачає обов`язковість судових рішень, зокрема на всій території України, що набрали законної сили.
Отже, рішення Господарського суду Рівненської області від 07.07.2025 року у даній справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.
Згідно з ч.1 ст.245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Виходячи із змісту ст.245 ГПК України роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.
Для задоволення заяви про роз`яснення рішення необхідним є встановлення факту виникнення у особи труднощів з розумінням прийнятого рішення суду, а також залишення судом без змін суті рішення.
Як вбачається із заяви про роз`яснення судового рішення, у відповідача виникли труднощі щодо виконання його резолютивної частини, а саме відповідач не може надати витребувану звітність за загальними формами №1 та №2, оскільки згідно із законом він належить до категорії суб`єктів, що складають виключно спрощену звітність за формами №1-м та №2-м (або 1-мс, 2-мс), також оскільки звітність за 2022-2024 роки ним не створювалася та до контролюючого органу не подавалася, то підлягає роз`ясненню рішення про надання документів, які фактично відсутні.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу колегія суддів зауважує, що зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акту є його неясність, невизначеність.
Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акту, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше.
При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акту виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. 
Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Роз`яснено може бути лише таке судове рішення, яке набрало законної сили та не скасоване на момент звернення по його роз`яснення. 
В іншому разі господарський суд відмовляє в його роз`ясненні, а якщо рішення скасовано в певній частині, - роз`яснює його в тій частині, в якій рішення залишено без змін (залишено в силі), а в решті відмовляє у роз`ясненні. Суд нижчої інстанції також не вправі роз`яснювати судові рішення суду вищої інстанції, в тому числі про зміну чи скасування рішення суду нижчої інстанції.
Крім того, частиною 2 статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають ті рішення, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Натомість порушуючи питання про роз`яснення Товариство фактично просить суд вказати також порядок і спосіб його виконання.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в заяві про роз`яснення рішення заявник не вказує на неоднозначність розуміння резолютивної частини рішення, а фактично просить змінити рішення та визначити спосіб і порядок виконання рішення у справі.
Тобто, заява Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробничої фірми «Архсервіс» про роз`яснення рішення зводиться до необхідності тлумачення обставин справи та норм законодавства, а також визначення способу та порядку виконання рішення, що не кореспондується з нормами господарсько-процесуального законодавства.
За таких обставин, у розумінні ст.245 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо відсутності підстав для роз`яснення рішення від 07.07.2025 року у справі №918/401/25.
Враховуючи, що заява ТОВ ТВФ «Архсервіс» про роз`яснення судового рішення у справі №918/401/25 задоволенню не підлягає, то ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.02.2026 року у справі №918/401/25 належить залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма «Архсервіс» на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.02.2026 року у справі №918/401/25 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
3. Матеріали справи №918/401/25 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повна постанова складена "08" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Хабарова М.В. 

Суддя   Петухов М.Г.