ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року справа №200/4279/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 200/4279/25 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення від 04.03.2025 №056650011141 про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши: до страхового і спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років період роботи з 04.11.1992 по 11.10.2017 в приватному акціонерному товаристві “Шахтоуправління “Покровське”, та прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 24.02.2025.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів роботи до страхового і спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 200/4279/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.03.2025 № 056650011141 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши: до страхового і спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років (працівники освіти) період роботи з 04.11.1992 до 11.10.2017 включно та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.02.2025. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України.
Рішенням ГУ ПФУ № 056650011141 від 04.03.2025 відмовлено в задоволенні заяви позивачки від 24.02.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону та пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за відсутності необхідного спеціального стажу — 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
У вказаному рішенні зазначено, що вік заявниці 54 роки 2 місяці, страховий стаж позивачки становить 34 роки 4 місяці, спеціальний стаж роботи становить 2 роки 2 місяці станом на 11.10.2017.
Також зазначено, що до спеціального стажу не зараховано: період роботи на посаді вихователя шахти Красноармійська Західна № 1 з 04.11.1992 по 10.10.2017 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.08.1990, оскільки відсутні довідки про перейменування Яслі-саду № 1 “Аленкий цветочек”. Необхідно надати уточнюючу довідку.
У трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 , заповненої 27.08.1990, наявні записи: №№ 4 – 16 щодо її роботи в Ясла-садку № 1 на посаді вихователя у Шахті Красноармійська-Західна № 1 Красноармійськвугілля з 04.11.1992 до 02.07.2021. Водночас наведені відомості про реорганізації і зміни найменування роботодавця, зокрема, запис № 13 щодо зміни найменування на ПуАТ “Шахтоуправління “Покровське” з 07.09.2010. Також у записі № 10 зазначено, що 01.10.2004 у зв`язку із ліквідацією структурного підрозділу Ясла-сад № 1 “Червоненька квітка” позивачка переведена вихователем в ДОУ № 51 “Золота рибка”. У записі № 14 зазначено, що 01.10.2010 позивачка переведена вихователем у ДНЗ № 55 “Дружний”.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення”.
Пунктом 2-1 розділу XV Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058-IV) передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до п. 16 розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. 
Закон України від 3 жовтня 2017 року №2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” набрав чинності 11.10.2017.
Статтею 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон № 1788-XII), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (справа № 1-13/2018(1844/16, 3011/16)), передбачені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (п. “е” цієї статті).
Приписами ст. 7 Закон № 1788-XII установлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі – Перелік № 909).
До вказаного переліку в дошкільних навчальних закладах включено вихователів.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників”, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також п. 2.15 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, передбачено внесення відповідних записів у випадку зміни назви підприємства. 
Проте, як установлено судом, позивачка працювала в ясла-садку - структурному підрозділі. До суду не надано доказів про те, що цей структурний підрозділ мав статус окремого страхувальника. Водночас у трудовій книжці позивачки наявні записи про зміну назви роботодавця.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував період з 04.11.1992 до 11.10.2017 включно до стажу позивачки, зокрема спеціального, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п. “е” ст. 55 Закону № 1788-XII
Як зазначено відповідачем у спірному рішенні, стаж за вислугу років позивачки на 11.10.2017 - становить 2 роки 2 місяці.
З урахуванням спірного періоду з 04.11.1992 до 11.10.2017 включно спеціальний стаж позивачки (працівники освіти) станом на 11.10.2017 становить більше 25 років.
Відтак, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (справа № 1-13/2018(1844/16, 3011/16)), позивачка станом на 11.10.2017 мала достатній спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. “е” ст. 55 Закону № 1788-XII.
Крім того, у постанові від 6 листопада 2023 року у справі №240/24/21 Верховний Суд зазначив, що обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачці в призначенні пенсії за вислугу років.
Також суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За таких обставин, на думку суду, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача його позов підлягає задоволенню в повному обсязі, у тому числі щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію.
Правильність застосування наведеного способу захисту порушеного права позивача підтверджується практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а і в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 200/4279/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 200/4279/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв