КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2026 року м. Київ № 320/6145/25
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Панової Г.В., суддів: Василенко Г.Ю., Панченко Н.Д.,
при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,
за участю сторін:
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Голєва О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Національного банку України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Національного банку України (далі - відповідач), з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України і зобов`язати застрахувати ОСОБА_1 в державній страховій компанії на суму 848 000,00 грн з її виплатою позивачу та/або його спадкоємцям в разі повної втрати позивачем працездатності чи його смерті або, що в даному випадку є рівноцінним, зобов?язати Національний банк України відкрити на ім?я позивача безвідзивний акредитив з письмовим зобов?язанням виплатити бенефіціару (позивачу та/або його спадкоємцям) зазначену суму у випадку надання документів, що засвідчують (підтверджують) повну втрату позивачем працездатності або його смерть.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був учасником фонду банківського управління, довірче управління коштами якого здійснював АТ АКБ «Аркада». На думку позивача, банк був зобов`язаний здійснити страхування учасників фонду банківського управління на випадок повної втрати працездатності або смерті, однак цього не зробив. Позивач вважає, що Національний банк України, здійснюючи банківський нагляд за діяльністю банківських установ, не забезпечив належного контролю за виконанням банком відповідних вимог законодавства. У зв`язку з цим позивач вважає, що бездіяльність Національного банку України призвела до порушення його прав. 
Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 позовну заяву було залишено без руху. У строк, визначений судом, позивач усунув недоліки позовної заяви та подав уточнену позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.
Від Національного банку України надійшов відзив, згідно якого Національний банк України проти задоволення позову заперечував. Відповідач зазначає, що позивач є учасником фонду банківського управління, а не вкладником банку, а тому правовідносини між позивачем та банком мають цивільно-правовий характер. Крім того, відповідач вказав, що законодавством не передбачено обов`язку Національного банку України укладати договори страхування на користь фізичних осіб або відкривати акредитиви на їх користь. Також відповідач зазначив, що позивачем не доведено наявність шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та заявленими вимогами. У задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у задоволенні клопотання представника Національного банку України про залишення адміністративного позову у справі № 320/6145/25 без розгляду відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 320/6145/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судове засідання для розгляду справи № 320/6145/25 по суті позовних вимог колегією у складі трьох суддів.
Позивач наголосив у відповіді на відзив на обґрунтованості позовних вимог. Відповідач подав на відповідь на відзив заперечення.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.
ОСОБА_1 є учасником фонду банківського управління, довірче управління коштами якого здійснював Акціонерний комерційний банк «Аркада».
Участь позивача у зазначеному фонді здійснювалась на підставі укладеного з банком договору пенсійного вкладу від 06.07.2001 № 2021, відповідно до умов якого кошти позивача передавались банку у довірче управління в межах функціонування фонду банківського управління, створеного у рамках реалізації експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії «Київміськбуд».
Як зазначає позивач, відповідно до положень Закону України «Про проведення експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії "Київміськбуд"» учасники фонду банківського управління мали бути застраховані від повної втрати працездатності або смерті.
На думку позивача, АТ АКБ «Аркада» не виконало відповідний обов`язок щодо страхування учасників фонду, а Національний банк України, здійснюючи банківський нагляд за діяльністю банківських установ, не забезпечив належного контролю за виконанням банком зазначених вимог законодавства.
Рішенням Правління Національного банку України від 24 вересня 2020 року №601-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ АКБ "Аркада"» було відкликано банківську ліцензію банку та розпочато процедуру його ліквідації.
У зв`язку з ліквідацією банку, позивач вважає, що він фактично втратив можливість реалізувати свої права як учасник фонду банківського управління, а тому пов`язує виникнення відповідних негативних наслідків із неналежним здійсненням Національним банком України своїх наглядових функцій.
Не погоджуючись із такими обставинами та вважаючи, що бездіяльність Національного банку України призвела до порушення його прав, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закон України «Про банки і банківську діяльність», визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення захисту законних інтересів вкладників та інших клієнтів банків, сталого розвитку і стабільності банківської системи, а також створення сприятливих умов для розвитку економіки України і належного конкурентного середовища на фінансовому ринку.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України здійснює банківський нагляд з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників і кредиторів банків.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Національний банк України» банківський нагляд є системою контролю та впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками вимог законодавства та стабільності банківської системи.
Водночас, здійснення банківського нагляду не означає покладення на Національний банк України відповідальності за зобов`язання банків перед їх клієнтами.
Закон прямо передбачає, що Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше прямо не передбачено законом.
Суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що позивач був учасником фонду банківського управління, довірче управління коштами якого здійснював АТ АКБ «Аркада». 
Відповідно до Закону України «Про проведення експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії "Київміськбуд"» кошти фонду банківського управління передаються уповноваженому банку у довірче управління та обліковуються окремо від результатів його господарської діяльності. 
Отже, такі правовідносини виникають між учасником фонду банківського управління та банківською установою, яка здійснює довірче управління відповідними коштами. Учасники фонду банківського управління не є вкладниками банку у розумінні законодавства про банківську діяльність.
Таким чином, відносини між позивачем та банком носять цивільно-правовий характер та виникають із відповідного договору, укладеного між позивачем та банком.
Національний банк України не є стороною такого договору та не набуває жодних майнових зобов`язань перед учасниками фондів банківського управління.
Суд також враховує, що позивач фактично пов`язує виникнення шкоди із неналежним виконанням Національним банком України функцій банківського нагляду.
Разом з тим, для покладення відповідальності на державний орган за правилами деліктної відповідальності необхідно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправність поведінки, наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину.
Такий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 02.09.2020 у справі №910/15758/19 та від 28.10.2020 у справі №904/3667/19.
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів існування таких елементів.
Суд звертає увагу, що позивачем не доведено у чому саме полягала протиправна бездіяльність Національного банку України, які саме обов`язки НБУ не виконав та яким чином така поведінка безпосередньо спричинила заявлену шкоду.
Також, важливо вказати, що участь особи у фінансових правовідносинах, пов`язаних із діяльністю банків або інвестуванням коштів, пов`язана із наявністю певних фінансових ризиків.
Сам по собі факт ліквідації банку або невиконання банком певних договірних зобов`язань перед клієнтами не свідчить про наявність протиправної поведінки Національного банку України.
Здійснення банківського нагляду не гарантує відсутності фінансових ризиків у діяльності банків та не покладає на Національний банк України обов`язок відшкодовувати збитки клієнтам банків.
Крім того, суд також звертає увагу на характер заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди здійснюють правосуддя у публічно-правових спорах, тобто спорах, у яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням таких функцій.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що правовідносини, з яких фактично виник спір, пов`язані з виконанням умов договору, укладеного між позивачем та банківською установою.
Саме у межах цих цивільно-правових відносин позивач передав кошти банку у довірче управління та набув статусу учасника фонду банківського управління.
Отже, спірні правовідносини виникли насамперед із договірних відносин між позивачем та банком, а не з публічно-правових відносин між позивачем та Національним банком України.
З огляду на це доводи позивача фактично зводяться до покладення на Національний банк України відповідальності за можливе невиконання банком умов укладеного з позивачем договору.
Однак Національний банк України не є стороною таких правовідносин та не набуває перед позивачем відповідних договірних обов`язків.
Таким чином, сам характер заявлених позовних вимог свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідних зобов`язань у межах адміністративного судочинства.
Суд наголошує, що адміністративний суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії, які не входять до його компетенції.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.01.2025 у справі №320/8323/21.
Окрім цього, суд бере до уваги, що обраний позивачем спосіб судового захисту не відповідає змісту спірних правовідносин.
Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд захищає права особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень шляхом, зокрема, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності таких суб`єктів.
Разом з тим позивач фактично просить суд зобов`язати Національний банк України виконати договірні зобов`язання банку, стороною яких НБУ не є.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає природі спірних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 та від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19 зазначила, що обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.
Суд також вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень Закону України «Про Національний банк України» Національний банк здійснює банківський нагляд шляхом застосування комплексу наглядових та регуляторних заходів, спрямованих на забезпечення стабільності банківської системи.
Водночас, характер таких повноважень є дискреційним, що означає надання суб`єкту владних повноважень можливості самостійно визначати форму та спосіб реалізації наданих законом повноважень залежно від конкретних обставин.
Отже, законодавство не покладає на Національний банк України обов`язку вживати конкретні визначені заходи щодо кожного банку у кожній конкретній ситуації.
Суд звертає увагу, що контрольні функції Національного банку України спрямовані на забезпечення стабільності банківської системи в цілому, а не на гарантування виконання банками кожного окремого договірного зобов`язання перед їх клієнтами.
Таким чином, навіть у випадку настання негативних наслідків у діяльності окремого банку такі обставини самі по собі не можуть свідчити про протиправність діяльності Національного банку України.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено бездіяльності Національного банку України, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями відповідача та заявленими вимогами, а також існування правових підстав для покладення на відповідача обов`язку вчиняти дії, які не передбачені законодавством.
Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні адміністративного позову підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Панова Г. В.

Судді: Василенко Г.Ю. 

Панченко Н.Д. 

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 13 березня 2026 р.