Справа № 398/7391/25 
пров. 2/393/129/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Подліпенця Є.О.,
за участі секретаря судових засідань Гладир К.С.,

учасники справи:
позивачка — ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

представники учасників справи:
представник позивачки — адвокат Долина Л.Г.,
представник відповідача — адвокат Єремов М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кам`янець в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Долину Л.Г. звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024р. по справі №393/105/24 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1598,00 грн на 1/4 частку усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.Вказаний позов обґрунтовує тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 16.12.2021р. на підставі заочного рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області по справі №393/421/21. За час цього шлюбу у них родився син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 27.04.2016р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кіровоград Кіровоградського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області. На підставі рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024р. по справі №393/105/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина — ОСОБА_4 , у розмірі 1598,00 грн, починаючи з 28.02.2024р. та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалення рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024р. по справі №393/105/24 щодо стягнення аліментів станом на 2024р. відповідало обставинам та рівно фінансової спроможності відповідача, оскільки він не працював та не отримував стабільного фінансового доходу та тимчасово перебував за кордоном. На сьогоднішній день їй стало відомо, що відповідач наразі проживає в Україні та перебуває на службі за контрактом в ЗСУ і має постійне фінансове забезпечення. Однак, у неї немає можливості надати письмові докази про найменування установи, де він працює, займану посаду та заробіток, так як відомості про доходи особи є персональними відомостями і захищаються ЗУ «Про інформацію». На теперішній час присуджений розмір аліментів є надто мізерною сумою для забезпечення необхідного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, її утримання та розвиток здібностей, оскільки син росте і відповідно потребує більше грошових витрат на його утримання. На момент постановлення вищевказаного рішення відповідач був не працевлаштований, мав нерегулярний дохід. На сьогоднішній день, відповідач є фізично здоровою людиною, його матеріальний стан є задовільним та дозволяє йому утримувати дитину, а оскільки, на разі матеріальний стан відповідача значно покращився і він в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі та для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з відповідача саме з твердої грошової суми у розмірі 1598,00 грн на 1/4 частку від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В даний час вона проживає в м. Олександрії, сплачує оренду за житло, і заробітна плата не дає можливості забезпечити необхідний рівень дитині. Син проживає разом з нею та ходить до 4-го класу Гімназії імені Д.І. Чижевського Олександрійського району з 01.09.2025р. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсним потребам та, з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання життя дитини. Проте, маючи більший дохід в рази від неї дохід, відповідач сплачує аліменти, розмір яких не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, в зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 25.12.2025 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідача адвокат Єремов М.С. 29.01.2026р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову. Вказане мотивував тим, що рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024р. по справі №393/105/24 щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини набрало законної сили та не оскаржувалось. У вказаному рішенні визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, так як батьки мають рівні обов`язки щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. Крім того, позивачкою до матеріалів справи не додано будь-яких доказів про зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Позивачка не долучила до матеріалів справи доказів звернення до ДВС про стягнення заборгованості з відповідача в примусовому порядку (в тому числі, індекс інфляції). Доводи позивачки про значне покращення майнового становища відповідача, посилаючись на те, що останній перебуває на військовій службі за контрактом у ЗСУ та має постійне фінансове забезпечення є лише припущеннями та жодними доказами не вказане підтверджено, правом відповідно до ст. 84 ЦПК України позивачка не скористалася. Відповідач на даний час є одруженим, належним чином виконує свій обов`язок щодо утримання власного сина, спілкується з ним та виховує його, заборгованості по сплаті аліментів немає, несе додаткові трати на утримання сина. З нинішньою дружиною відповідача у його сина гарні теплі відносини. Наразі відповідач є єдиним годувальником у родині, утримує та матеріально забезпечує теперішню дружину, яка є інвалідом ІІ групи та її 15-річну доньку, про що долучає до відзиву відповідні докази. Крім цього, відповідач має вади зі здоров`ям, зокрема діагноз «Розтягнення зв`язок та напруження колатеральної (фібілярної) (тібіальної) зв`язки коліна» та потребує дороговартісної операції близько 100 000,00 грн. Позивачка ж надала довідку що вона працює на посаді продавця з 11.07.2025р., тобто після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, тобто її матеріальний стан покращився, вона має постійний дохід. Щодо навчання сина в Гімназії імені Д.І. Чижевського Олександрійського району, то на наданий стороною відповідача запит було вказано, що додаткового фінансування за рахунок батьків не передбачено. Позивачка не надала жодних доказів того, які саме витрати на утримання дитини вона несе, та чому встановлений розмір аліментів є недостатнім та не довела суду тих обставин, що змінився матеріальний стан відповідача по справі.
Представник позивачки надіслала 04.02.2026р. до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказала, що відзив поданий стороною відповідача не спростовує жодного доводу, викладеного у позовній заяві, ґрунтується на помилкову тлумачення норм законодавства, підміні понять і довільному трактуванні фактів. Позивачка дійсно працевлаштована, однак проживає разом з неповнолітнім сином у найманому житлі, немає у власності нерухомості та щомісячно несе витрати на орендну плату і комунальні послуги, що становить істотне фінансове навантаження. Тобто, основний тягар забезпечення базових умов проживання дитини, зокрема житлом, фактично покладений на матір. Представником відповідача не подано доказів, які б підтверджували, що його майновий стан не дозволяє утримувати сина у розмірі, який передбачено законодавством. Надане до суду пенсійне посвідчення, не є підтвердженням того, що дружина відповідача перебуває на його утримані, оскільки інвалідність ІІ групи та рівень втрати працездатності дозволяє займатись їй трудовою діяльністю. Крім того, відповідач не надав актуальних медичних документів, які б підтверджували наявність у нього на деякий час захворювання, що об`єктивно перешкоджає працевлаштуванню або отриманню доходу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. Позивачка заявила по суті вимогу не про зміну (збільшення) розміру аліментів, а про зміну способу їх присудження, тобто зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку батька дитини. Зазначене відповідає вимогам ст.ст. 181-184, 192 СК України.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомляла.
Представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. 
Відповідач ОСОБА_2  в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяві, позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову повністю. Також наголосив, що відповідач не є військовослужбовцем, не має постійного доходу, займається неофіційними заробітками.
Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність учасників справи.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. 
Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, щопозивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 16.12.2021р. на підставі заочного рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області по справі №393/421/21.
За час цього шлюбу у них родився син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 27.04.2016р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кіровоград Кіровоградського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області. 
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024р. по справі №393/105/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 1598,00 грн, щомісячно, починаючи з 28.02.2024р. та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки від 21.10.2025р. №620 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в Гімназії імені Д.І. Чижевського Олександрійської міської ради Кіровоградської області у 4-А класі з 01.09.2025р. по теперішній час.
Згідно довідки №1 від 22.10.2025р. ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді продавця продовольчих товарів з 11.07.2025р. (наказ №1 від 10.07.2025р. по теперішній час.
Також сторонами в судовому засіданні не заперечувалось, що відповідач сплачує аліменти належним чином та немає заборгованості перед відповідачкою.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
З огляду на викладене аліменти присуджуються у частці, у випадку наявності доходу у їх платника. Якщо такого доходу платник не має, то аліменти стягуються у фіксованому розмірі. 
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.  Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).
Разом з цим, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у справах щодо зміни способу стягнення аліментів (постанова від 13 лютого 2019 року, справа №152/100/18, провадження №61-40460св18).
Між тим, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами.
Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Як зазначалося вище частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Важливою обставиною при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення раніше стягнутих аліментів є встановлення джерела доходу платника аліментів, тобто чи має він офіційний, стабільний дохід. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду із даним цивільним позовом, позивачка по справі просить змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача по справі шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача мотивуючи тим, що змінився майновий стан відповідача, оскільки він на даний час проходить військову службу та має стабільний офіційний дохід 1/4 частку від якого вона має бажання утримувати. При цьому позивачкою не надано жодних доказів, що відповідач став отримувати стабільний дохід, працевлаштувався, або став проходити військову службу та утримувати державне забезпечення, тощо. Між тим вказана обставина стороною відповідача заперечується. 
Таким чином позивачкою не доведено обставин на які вона посилається в позовній заяві як на підставу задоволення позову. Крім цього позивачка не надала до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання малолітньої дитини та погіршення її матеріального стану.
Таким чином, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, позивачка не надала суду жодних доказів зміни матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), можливості сплачувати аліменти в частці від щомісячного доходу відповідача, зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивачка також не зверталась до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх отримати самостійно, а тому суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено обставини, які б слугували підставою для зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
З поданих стороною позивача документів, суд позбавлений можливості встановити розмір доходу відповідача, щоб зробити обґрунтований висновок про зміну матеріального стану відповідача в бік збільшення, при тому що стороною відповідача стверджується, що він не має стабільного заробітку, доходу, не працює, та не проходить військову службу. 
Натомість, в обґрунтування позовної заяви сторона позивача обмежилась загальними фразами щодо зміни економічних умов, зростання прожиткового мінімуму та витрат на дитину та тим, що відповідач нібито є військовослужбовцем та отримує стабільний дохід.
З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачкою не підтверджено зміну майнового стану відповідача, а саме те, що він після стягнення аліментів став мати стабільний, офіційний дохід, від якого можливо було б продовжувати стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 його частини. 
Слід також наголосити, що в даному випадку лише одного бажання позивачки про зміну способу стягнення аліментів не достатньо, оскільки в даних правовідносинах зачіпаються інтереси саме неповнолітньої дитини, на захист яких і діє суд. Як встановлено судом відповідач виконує свої зобов`язання щодо утримання дитини без порушень, аліменти присуджені рішенням суду сплачує своєчасно та в повному обсязі, заборгованості не має, що не заперечується самою позивачкою, остання навіть не звертала вказане судове рішення до примусового виконання, що також свідчить про добросовісне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини.
Між тим відмовляючи в задоволенні позову суд також виходить з того, що позивачкою не заявлялося вимог в порядку ст. 192 СК України про зміну розміру аліментів в зв`язку зі зміною майнового стану сторін, а судом вирішувався спір в межах заявлених позовних вимог, щодо доцільності зміни способу стягнення аліментів, підстави для задоволення якого позивачкою не доведені. 
Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.
Надаючи оцінку всім обставинам в даній справі, слід зазначити, що доводи сторони відповідача, щодо його сімейного становища та надання з цього приводу відповідних доказів, в даному випадку не мають вирішального значення та не впливають на висновки суду.
Враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, то відповідно до ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 12, 13, 19, 76-82, 83, 258, 259, 263-265, 268, 274, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 192 Сімейного Кодексу України, суд,- 

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – відмовити.   
Судовий витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.
Повне рішення складено 09.04.2026 р. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Є.О. Подліпенець