ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/8246/25	
Суддя І інстанції Кармазина Т.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.06.2024 № 18, яким громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано дозвіл на імміграцію №08-06/450 від 08.10.2015;
- зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України повторно видати ОСОБА_1 довідку на постійне проживання на території України.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали, а саме для надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску, а також документу про сплату судового збору.
22 грудня 2025 року позивач подав до суду через систему "Електроний суд" клопотання про поновлення строку звернення до суду та документ про сплату судового збору. 
В обґрунтування поданого клопотання заявник вказував на те, що під час перебування у ПТПІ іноземці та особи без громадянства дійсно позбавлені волі, їх ізолюють від інтернету, від мобільного зв`язку, від будь-якого спілкування із зовнішнім світом, тощо.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу із доданими до неї документами.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви. Вказує на те, що як у позовній заяві, так і у заяві про поновлення строку на звернення до суду, заявлялось клопотання про поновлення строку на оскарження рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.06.2024 №18, так як підстави для такого з`явились тільки після винесення Верховним Судом 11 вересня 2025 року постанови в рамках розгляду справи №303/5363/24, а також у зв`язку з ускладненим спілкуванням ОСОБА_1 та відповідно ускладненим отримання ним процесуальних документів у зв`язку з позбавленням волі у ПТПІ.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм процесуального права, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Вказані положення Конституції України кореспондуються із приписами частини 1 статті 5 КАС України, згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.
Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Виходячи з обставин цієї справи, апеляційний суд враховує, що предметом спору у цій справі є рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.06.2024 № 18, яким громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано дозвіл на імміграцію №08-06/450 від 08.10.2015.
Обставини отримання ОСОБА_1 копії зазначеного рішення у день його винесення, сторонами не оспорюється.
Натомість, з адміністративним позовом про скасування рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.06.2024 № 18 ОСОБА_1 звернувся до суду лише 08.12.2025 року тобто після спливу шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом про скасування такого рішення.
В свою чергу, в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, позивачем вказано на ускладнене спілкування ОСОБА_1 та ускладнене отримання ним процесуальних документів у зв`язку з позбавленням волі у ПТПІ, а також те, що підстави звернення до суду з`явились тільки після винесення Верховним Судом 11 вересня 2025 року постанови в рамках розгляду справи №303/5363/24.
Проаналізувавши наведені причини пропуску строку звернення до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх неповажність, зважаючи на наступне.
По-перше можливість судового оскарження рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.06.2024 № 18 жодним чином не залежить від наслідків судового розгляду справи №303/5363/24 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.
По-друге, заявником документально не підтверджено ускладнення спілкування чи отримання процесуальних документів ОСОБА_1 під час його знаходження в ПТПІ.
За наведених обставин, зважаючи на відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.Є. Чередниченко