ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1344/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Фізичної особи-підприємця Лисенка Олександра Олеговича
до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр"
про стягнення 143 567,59 грн, з них: 104 477, 18 грн - інфляційних втрат та 39 090,41 грн - 3% річних 

за участю:
від позивача: Кійко Антон Ігорович

установив: Фізична особа-підприємець Лисенко Олександр Олегович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" про стягнення 143 567,59 грн, з них: 104477,18 грн - інфляційних втрат та 39 090,41 грн - 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем зобов`язання з оплати коштів в сумі 2050000,00 грн обумовленого Договором купівлі-продажу №ДГ-18/11/22 від 18.11.2022 та встановленого в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025, яке залишене в силі постановою ЗАГС від 07.10.2025 , виконано - 15.10.2025. Тому позивач з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України по 14.10.2025 , здійснив нарахування 104477,18 грн інфляційних втрат та 39090,41 грн трьох відсотків річних. Позовні вимоги обґрунтовує приписами статей 11, 509, 625 Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином про що свідчить долучена до матеріалів справи Довідка від 20.02.2026 про доставку електронного листа (ухвали суду 18.02.2026) в його електронний кабінет. Відзив на позов та будь-яких інших клопотань до суду не подав.
У відповідності до ч.9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
За наведеного та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а його явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Фактичні обставини у справі вказують на те, що 18.11.2022 між фізичною особою-підприємцем Лисенко Олександром Олеговичем (як продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу № ДГ-18/11/22 від 18.11.2022 (далі - Договір), за яким продавець зобов`язувався поставити та передати у власність покупця товар, здійснити послуги з підключення та пусконалагоджувальних робіт, а покупець прийняти та оплатити Товар та послуги (п. 1.1. Договору).
Найменування, кількість, асортимент, комплектність, інші вимоги та ціна товару наводяться у відповідній Специфікації (Додаток №1 до Специфікації), які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору ).
Порядок розрахунків за поставлений за Договором товар вказується у Специфікації (п.2.3. Договору).
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару та послуг зумовило виникнення заборгованості та звернення позивача із позовом до суду про стягнення з відповідача 2815916,42 грн , з яких: з яких: 2050000,00 грн - за поставлений товар; 527248,09 грн- інфляційні втрати, 201255,86 грн - 3% річних, 37412,50 грн - пеня.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/201/25 від 10.06.2025 року, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 року, вирішено позов фізичної особи-підприємця Лисенко Олександра Олеговича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" про стягнення 2815916,42 грн - задовольнити частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр", на користь фізичної особи-підприємця Лисенко Олександра Олеговича 2 050 000,00 грн боргу, 527 248,09 грн інфляційних втрат, 201 255, 86 грн 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.
Рішенням охоплено нарахування 3% річних з 23.11.2022 по 24.02.2025, а нарахування інфляційних втрат - з грудня 2022 року по січень 2025 року.
15.10.2025 , згідно витягу із банківської виписки, відповідач здійснив оплату за поставлений товар та надані послуги в сумі 2050000,00 грн. 

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 143567,59 грн, з них: 104 477, 18 грн - інфляційні втрати за період лютий 2025 по вересень 2025 та 39090,41 грн - 3% річних за період з 25.02.2025 по 14.10.2025 ,за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 2050000,00 грн боргу, встановленого рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 у справі №909/201/25, яке набрало законної сили 07.10.2025.
Із змісту ч.5 ст. 11 ЦК України вбачається, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Частина 4 ст. 75 ГПК України вказує на те, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В силу статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.
Однак, якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
З огляду на вимоги частин 1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.73 ГПК України).
Згідно частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 ст. 86 ГПК України).
Судом встановлено сплату заборгованості в сумі 2050000,00 грн - тільки 15.10.25року, тому покладення позивачем на відповідача додаткових юридичних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат за прострочення сплати грошового зобов`язання за період з лютого 2025 року по вересень 2025 року складає 104 477,18 грн та три відсотки річних за період з 25.02.2025 по 14.10.2025 - 39 090,41 грн , що є так само правомірним , а розрахунки арифметично правильними.
Згідно із частинами 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За наведеного вище, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд, при ухвалені рішення, вирішує питання щодо розподілу судових витрат по справі.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 ст. 4 та підпункту 2 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону при поданні до суду позовних матеріалів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач позовну заяву подав через систему "Електронний суд", а тому з урахуванням зазначеного та предмету спору сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що і слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.
Так , у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Слід зазначити , що приписами п.1.ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі сплати судового збору за подання позову в більшому розмірі, то зайво сплачена його сума (судового збору) підлягає поверненню на підставі поданого клопотання особи, яка його сплатила. Клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору суду не подано.
За таких обставин позов підлягає задоволенню , а з урахуванням норми ст. 129 ГПК України та результату вирішення спору - судовий збір в розмірі 2 422,00 слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд, -
в и р і ш и в :

позов Фізичної особи-підприємця Лисенка Олександра Олеговича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" про стягнення 143 567,59 грн, з них: 104 477, 18 грн - інфляційних втрат та 39 090,41 грн - 3% річних - задовольнити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" (вул. Шевченка, буд.30, с. Стриганці, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77432, код 34217162) на користь Фізичної особи-підприємця Лисенка Олександра Олеговича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 143 567,59 грн, з них: 104 477, 18 грн - інфляційних втрат та 39 090,41 грн - 3% річних; 2422,40 грн судового збору. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 23.03.2026.

Суддя С. М. Кобецька