Справа № 755/22977/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
 
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
представника позивача - Науменко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

у с т а н о в и в :

24.11.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просить: позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її малолітньої дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; передати Дніпровській районній в місті Києві державні адміністрації, як органу опіки та піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її подальшого влаштування; стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від заробітку відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу, в якій буде перебувати дитина.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не має реєстрації місця проживання. Дитина проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в орендованій кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 у соціальному закладі, який не забезпечує житлом. Дитина не має місця реєстрації. За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 08.07.2025 року дитина була вилучена працівниками Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві за актом внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про знайдену чи підкинуту дитину та її доставку та влаштована до Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 м. Києва. 16.07.2025 року за направленням Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації №Ц43-В/З дитина переведена до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССДС КМДА, де вона перебуває на даний час. 22.10.2025 року та 30.10.2025 року на запити Служби Дніпровське УП ГУНП України в м. Києві повідомило, що працівниками поліції здійснювалися заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження матері ОСОБА_1 , однак встановити місцезнаходження матері не видалось можливим. 05.11.2025 року Дніпровським районним в місті Києві центром соціальних служб на запит Служби отримано інформацію щодо ОСОБА_1 в якій зазначено, що з 24.10.2024 року по 24.04.2025 року родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом внаслідок складних життєвих обставин та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка отримувала послуги із соціальної роботи, однак під час соціального супроводу неодноразово надходили скарги від сусідів та знайомої відповідачки про те, що дитина постійно перебуває без нагляду дорослих. З відповідачкою постійно проводились профілактичні бесіди щодо попередження нею правопорушень, пов`язаних з ухиленням від виконання батьківських обов`язків та інформування матері про неприпустимість залишати дворічну дитину в кімнаті без нагляду дорослих. Соціальний супровід родини було завершено з мінімізацією складних життєвих обставин при активному сприянні та наполегливості спеціалістів служби. З 12.05.2025 року через відсутність у матері мотивації до змін з метою підвищення її батьківського потенціалу, родина відповідачки продовжила отримувати соціальні послуги інформування та консультування. Фахівець із соціальної роботи проводив мотиваційні бесіди щодо необхідності продовження повного медичного обстеження дитини та влаштування ОСОБА_3 до закладу дитячої освіти, але мати не мала наміру оформлювати дитину в дитячий садочок та не знаходила час для відвідування дитячих лікарів. З 15.07.2025 року по теперішній час відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, не виходить на зв`язок, за послугами спеціалістів Центру не зверталась. Службою з відповідачкою проводилась профілактична робота під час якої їй було роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання малолітньої дитини та попереджена про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. 01.04.2025 року відповідачка надала письмове пояснення в якому зазначила, що дитину не буде залишати саму та буде займатись її вихованням. Відповідачка має реєстрацію в соціальному закладі, який не забезпечує житлом, на даний час її фактичне місце проживання не встановлене, що унеможливлює обстеження житлово-побутових умов дитини. Дніпровським районним судом м. Києва відповідачку було визнано винною у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 184 КУпАП (постанова від 14.08.2024 року у справі №755/13559/24, постанова від 27.11.2024 року у справі №755/18676/24). З 08.07.2025 року по теперішній час відповідачка до Служби із заявами про надання дозволу на відвідування або повернення дитини в родину не зверталась, дитиною не цікавилась. Службі відповідачка будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надавала. Таким чином, відповідачка свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавиться її здоров`ям та нехтує її потребами. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обвозами. Відповідачка належним чином була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської РДА, однак на засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надала. Питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини і органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виховання та утримання дитини. 
Ухвалою суду від 03.12.2025 року відкрите провадження у справі і призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Відповідачка неодноразово викликалась до суду, однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судовому засіданні представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що дитина перебуває на обліку служби у справах дітей та сім`ї. Мати дитини є одинкою матір`ю. 08.07.2025 року дитина була вилучена працівниками правоохоронних органів і передана до лікарні, а потім дівчину передали до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. За час перебування дитини в Центрі мати жодного разу не цікавилась дитино, до Центру не приходила. Працівники правоохоронних органів не змогли віднайти матір дитини. Раніше відповідачка з дитиною проживали в орендованій кімнаті квартири. працівники служби неодноразового проводили бесіди з відповідачкою щодо неприпустимості лишати дитину одну без нагляду матері, відповідачка обіцяла виправити ситуацію і не лишати дитину одну, однак такої обіцянки не дотрималась. Відповідачка зареєстрована в соціальному закладі, який не забезпечує житлом. Із заявами про надання дозволу для відвідування дитини відповідачка не зверталась.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому, відомості про батька дитини вказані у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян на підставі положень ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 18-21).
Постановою Дніпровського районного суду м. Києві від 14.08.2024 року у справі №755/13559/24, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.
У вказаній поставі зазначено наступне: ОСОБА_1 , 23.07.2024 року о 17:00, за адресою: АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до залишення останньої без нагляду. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 589915 від 23.07.2024 року; поясненням, особи щодо якої складений протокол, в яких вона свою вину визнала; рапортом працівника поліції.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києві від 27.11.2024 року у справі №755/18676/24, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. в дохід держави.
У вказаній поставі зазначено наступне: Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 589932 від 13.10.2024, ОСОБА_1 13.10.2024 в АДРЕСА_3 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків, а саме не забезпечила належних умов для проживання та виховання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та додані до неї документи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП. За викладених обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, наявні дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Убачається, що 01.04.2025 року відповідачка під розписку була повідомлена працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відповідальність за виховання та навчання і дитини і цього ж дня відповідачка склала письмові пояснення про те, що зобов`язуються більше не лишати дитину саму і займатись її вихованням (а.с. 38-40).
Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, 08.07.2025 року працівниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 виявлено дитину жіночої статі ОСОБА_7, на вигляд 3-4 роки. Дитину доставлено до КМДКЛ №1 м. Києва (а.с. 34-35).
Згідно направлення Ц 43-В/З ССДС КМДА від 16.07.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва по причині того, що дитина вилучена за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про знайдену чи підкинуту дитину та її доставку влаштована до Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 м. Києва де перебуває на даний час, потребує тимчасового влаштування та проходження соціально-психологічної реабілітації до вирішення подальшої долі (а.с. 28).
За змістом актів про факт передачі дитини від 16.07.2025 року, представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації передав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до для влаштування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №2 (а.с. 29-32).
За змістом доповідної головного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.07.2025 року на адресу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації: До Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 08.07.2025 року вилучена за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про знайдену чи підкинуту дитину та її доставку влаштовані до Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 м. Києва. Матір`ю дитини є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: Одеська область, Любашевський район, с. Покровка. Та тимчасово проживала за адресою: АДРЕСА_1 (договір оренди відсутній). На даний час зв`язок з матір`ю дитини відсутній, її фактичне місцезнаходження не встановлено. Відповідно до направлення ССДС КМДА від 16.07.2025 року ОСОБА_2 тимчасово влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №2 з метою її соціально-правового захисту та вирішення подальшої долі. Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої доцільним є поставлення на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №9 від 17.07.2025 року, заступникові начальника - начальнику відділу захисту прав дітей наказано поставити на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-26).
За змістом листа Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області від 17.07.2025 року, за даними Покровського старостинського округу Любашівської ТГ гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з базою даних на території с. Покровка не проживає та не зареєстрована. Мешканці села не можуть надати інформацію про дану громадянку, з їх слів пам`ятають її дитиною. батьки ОСОБА_5 померли років двадцять тому. Родичів на території старостату немає. Будинок в якому проживала родина із часом зруйнувався. З огляду на зазначене, інформацію про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати немає можливості (а.с. 15).
За змістом листа Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб від 23.07.2025 року на адресу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА: У відповідь на ваш лист від 15.07.2025 року щодо вивчення ситуації в родині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має на вихованні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , повідомляємо наступне. З 24.10.2024 по 24.04.2025 родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом внаслідок складних життєвих обставин та ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом супроводу фахівцем із соціальної роботи надано послуги: консультації щодо повноцінного харчування та створення комфортних і безпечних умов для розвитку, навчання та виховання дитини ( ОСОБА_1 почала робити ремонт в помешканні, але не завершила); відвідування родини і проведення мотиваційних бесід для виходу із складних життєвих обставин; запропоновано отримати гуманітарну допомогу у вигляді продуктового набору від благодійної організації «Червоний Хрес» та дитячих речей від небайдужих громадян ( ОСОБА_1 отримала гуманітарну допомогу); консультації щодо алгоритму оформлення тимчасової реєстрації у центрі обліку бездомних громадян, супроводження до ЦНАПу та ДРАЦС Дніпровського району міста Києва ( ОСОБА_1 отримала витяг про відсутність майнового стану та витяг про одиноку матір, мати і дитина отримали тимчасову реєстрацію в Центрі обліку бездомних громадян за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16); консультації щодо оформлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ( ОСОБА_1 не оформила даний вид допомоги); сприяння у підписанні декларації з сімейним лікарем та педіатром, супроводження матері і дитини до АЗПСМ №6 для отримання направлення на повне медичне обстеження ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 підписала медичну декларацію з сімейним лікарем та педіатром, отримана направлення для дитини на здачу аналізів та проходження медичного обстеження у дитячих лікарів); здійснено запис дитини до дитячих лікарів за направлення педіатра ( ОСОБА_1 не здійснила жодного візиту до дитячих лікарів, не перенесла запис); реєстрація ОСОБА_2 на порталі дошкільної освіти та супроводження матері до ЗДО №700 для написання заяви та подачі документів на влаштування дитини до дитячого закладу ( ОСОБА_1 написала заяву на влаштування дитини до ЗДО, але через відсутність медичного заключення про стан здоров`я дитини не подала документи в указаний строк). Під час соціального супроводу неодноразово надходили скарги від сусідів та знайомої ОСОБА_1 про те, що дворічна дитина ОСОБА_3 перебуває без нагляду дорослих. 19.12.2025 під час планового візиту фахівців із соціальної роботи мати була відсутня, малолітня дитина перебувала одна без нагляду дорослих в зачиненій кімнаті. Враховуючи ризики для життя та здоров`я дитини, фахівцями із соціальної роботи було здійснено виклик працівників поліції. З огляду на низький рівень батьківського потенціалу матері, недостатнього ля всебічного розвитку. Виховання і утримання дитини, з ОСОБА_1 постійно проводились профілактичні бесіди щодо попередження правопорушень, пов`язаних з ухиленням від виконання батьківських обов`язків та інформування матері про неприпустимість залишати дворічну дитину без нагляду дорослих. Соціальний супровід родини було завершено з мінімізацією складних життєвих обставин при активному сприянні та наполегливості спеціалістів центру. З 12.05.2025 через відсутність у матері мотивації до змін з метою підвищення її батьківського потенціалу, родина ОСОБА_1 продовжила отримувати соціальні послуги інформування та консультування. Фахівець із соціальної роботи проводив мотиваційні бесіди щодо необхідності проходження повного медичного обстеження дитини та влаштування ОСОБА_3 до ЗДО, але мати не мала наміру оформлювати дитину в дитячий садочок та не знаходила час для відвідування дитячих лікарів. З 15.07.2025 року по теперішній час ОСОБА_1 не відповідає на телефонні дзвінки, не виходить на зв`язок. Враховуючи вищезазначене скласти акт потреб сім`ї/особи можливості немає (а.с. 16-17, 22-24).
Згідно відповіді Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 15.10.2025 року, під час опрацювання матеріалу з метою встановлення місця перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , але двері до квартири ніхто не відчинив. При спілкуванні із сусідами, останні повідомили, що їм не відомо де на даний час може перебувати ОСОБА_1 та ніяких її контактів не знають. Також були перевірені інші адреси, які ОСОБА_1 вказувала та куди надходили від неї повідомлення на лінію «102», однак встановити її місце проживання не виявилось можливим. Крім того всі наявні номери телефонів ОСОБА_1 відключені. Враховуючи вище викладене встановити місце перебування ОСОБА_1 , а також притягнути її до відповідальності за невиконання нею батьківських обов`язків, не виявилось можливим (а.с. 11).
Згідно відповіді Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 28.10.2025 року: Повідомляємо, що звернення щодо встановлення місця знаходження гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не відвідує дитячий заклад та її місце проживання, уважно розглянуте у меж компетенції. Під час перевірки було перевірено обліки невстановлених трупів, морги, ВДРАЦС, невідомих хворих доставлених до лікувальних закладів в областях, осіб затриманих ОВС та осіб перебуваючих на обліках та лікуванні в психіатричних закладах, перетин державного кордону, однак ОСОБА_1 на даний час не встановлено. Однак, під час проведення заходів та бесіди з її знайомими, останні повідомили, що помічають ОСОБА_1 періодично в м. Києві, але де вона проживає не відомо (а.с. 12).
За змістом листа Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб на адресу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА: У відповідь на ваш лист від 03.11.2025 року щодо родини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має на вихованні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомляємо наступне. З 24.10.2024 по 24.04.2025 родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом внаслідок складних життєвих обставин та ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом супроводу фахівцем із соціальної роботи надано послуги: консультації щодо повноцінного харчування та створення комфортних і безпечних умов для розвитку, навчання та виховання дитини ( ОСОБА_1 почала робити ремонт в помешканні, але не завершила); відвідування родини і проведення мотиваційних бесід для виходу із складних життєвих обставин; запропоновано отримати гуманітарну допомогу у вигляді продуктового набору від благодійної організації «Червоний Хрес» та дитячих речей від небайдужих громадян ( ОСОБА_1 отримала гуманітарну допомогу); консультації щодо алгоритму оформлення тимчасової реєстрації у центрі обліку бездомних громадян, супроводження до ЦНАПу та ДРАЦС Дніпровського району міста Києва ( ОСОБА_1 отримала витяг про відсутність майнового стану та витяг про одиноку матір, мати і дитина отримали тимчасову реєстрацію в Центрі обліку бездомних громадян за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16); консультації щодо оформлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ( ОСОБА_1 не оформила даний вид допомоги); сприяння у підписанні декларації з сімейним лікарем та педіатром, супроводження матері і дитини до АЗПСМ №6 для отримання направлення на повне медичне обстеження ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 підписала медичну декларацію з сімейним лікарем та педіатром, отримана направлення для дитини на здачу аналізів та проходження медичного обстеження у дитячих лікарів); здійснено запис дитини до дитячих лікарів за направлення педіатра ( ОСОБА_1 не здійснила жодного візиту до дитячих лікарів, не перенесла запис); реєстрація ОСОБА_2 на порталі дошкільної освіти та супроводження матері до ЗДО №700 для написання заяви та подачі документів на влаштування дитини до дитячого закладу ( ОСОБА_1 написала заяву на влаштування дитини до ЗДО, але через відсутність медичного заключення про стан здоров`я дитини не подала документи в указаний строк). Під час соціального супроводу неодноразово надходили скарги від сусідів та знайомої ОСОБА_1 про те, що дворічна дитина ОСОБА_3 перебуває без нагляду дорослих. 19.12.2025 під час планового візиту фахівців із соціальної роботи мати була відсутня, малолітня дитина перебувала одна без нагляду дорослих в зачиненій кімнаті. Враховуючи ризики для життя та здоров`я дитини, фахівцями із соціальної роботи було здійснено виклик працівників поліції. З огляду на низький рівень батьківського потенціалу матері, недостатнього ля всебічного розвитку. Виховання і утримання дитини, з ОСОБА_1 постійно проводились профілактичні бесіди щодо попередження правопорушень, пов`язаних з ухиленням від виконання батьківських обов`язків та інформування матері про неприпустимість залишати дворічну дитину без нагляду дорослих. Соціальний супровід родини було завершено з мінімізацією складних життєвих обставин при активному сприянні та наполегливості спеціалістів центру. З 12.05.2025 через відсутність у матері мотивації до змін з метою підвищення її батьківського потенціалу, родина ОСОБА_1 продовжила отримувати соціальні послуги інформування та консультування. Фахівець із соціальної роботи проводив мотиваційні бесіди щодо необхідності проходження повного медичного обстеження дитини та влаштування ОСОБА_3 до ЗДО, але мати не мала наміру оформлювати дитину в дитячий садочок та не знаходила час для відвідування дитячих лікарів. З 15.07.2025 року по теперішній час ОСОБА_1 не відповідає на телефонні дзвінки, не виходить на зв`язок, за послугами спеціалістів Центру не зверталась (а.с. 13-14).
Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Водночас, ураховуючи, що станом на час розгляду справи дитина має занадто малолітній вік (3 роки), суд не вбачав підстав для заслуховування її думки в судовому засіданні, адже у такому віці свідоме формування та висловлення думки не є можливим і опитування в суді маленьких дітей може призвести лише до нанесення шкоди психіці дитини та завдання стресу.
Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.11.2025 щодо доцільності позбавлення батьківських прав: До комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло подання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітня перебуває на обліку Служби, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження державна реєстрація малолітньої ОСОБА_2 здійснена ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Мати ОСОБА_1 має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 , в соціальному закладі, який не забезпечує житлом. Вона разом з ОСОБА_3 проживала у кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 (договір оренди відсутній). 08.07.2025 року малолітня ОСОБА_2 була вилучена працівниками Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про знайдену чи підкинуту дитину та ї доставку, яка влаштована до Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 м. Києва. 16.07.2025 року за направлення служби у справах дітей та сім`ї КМДА ОСОБА_3 переведена до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї КМДА, де вона перебуває на даний час. Службою з ОСОБА_1 проводилась профілактична робота, під час якої їй було роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання малолітньої дитини та попереджена про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. 01.04.2025 року ОСОБА_1 надала письмове пояснення, в якому зазначила, що дитину не буде залишати саму та буде займатись її вихованням. 22.10.2025 року та 30.10.2025 року на запити Служби Дніпровське УП ГУНП України в м. Києві надало інформацію про те, що працівниками поліції здійснювалися заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження ОСОБА_1 , однак встановити її місцезнаходження не надалось можливим. 05.11.2025 року Дніпровським районним в місті Києві центром соціальних служб на запит Служби отримано інформацію щодо ОСОБА_1 , в якій зазначено, що з 24.10.2024 по 24.04.2025 родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом внаслідок складних життєвих обставин та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_1 отримувала послуги з соціальної роботи. Під час соціального супроводу неодноразово надходили скарги від сусідів і знайомої ОСОБА_1 про те, що дворічна дитина ОСОБА_3 перебуває без нагляду дорослих. З ОСОБА_1 постійно проводилися профілактичні бесіди щодо попередження нею правопорушень, пов`язаних з ухиленням від виконання батьківських обов`язків та інформування матері про неприпустимість залишати дворічну дитину в кімнаті без нагляду дорослих. Соціальний супровід родини було завершено з мінімізацією складних життєвих обставин при активному сприянні та наполегливості спеціалістів Центру. З 12.05.2025 року через відсутність у матері мотивації до змін з метою підвищення її батьківського потенціалу, родина ОСОБА_1 продовжила отримувати соціальні послуги інформування та консультування. Фахівець із соціальної роботи проводив мотиваційні бесіди щодо необхідності проходження певного медичного обстеження дитини та влашування ОСОБА_3 до закладу дитячої освіти, але мати не мала наміру оформлювати дитину в дитячий садочок та не знаходила час для відвідування дитячих лікарів. З 15.07.2025 по теперішній час ОСОБА_1 не відповідає на телефонні дзвінки, не виходить на зв`язок, за послугами спеціалістів Центру не зверталась. На даний час фактичне місце проживання ОСОБА_1 не встановлене, що унеможливлює здійснення обстеження житлово-побутових умов дитини. ОСОБА_1 Дніпровським районним судом м. Києва визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень відповідно до постанови від 14.08.2024 за ч. 1 ст. 184 КУпАП (справа №755/13559/24) та від 27.11.2024 за ч. 2 ст. 184 КУпАП (справа №755/18676/24). З 08.07.2025 року по теперішній час ОСОБА_1 до Служби із заявами про надання дозволу на відвідування ОСОБА_3 або її повернення в родину не зверталась, дитиною не цікавилась, будь-яких підтверджень щодо участь у вихованні та утриманні дитини не надала. ОСОБА_1 належним чином була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської РДА, однак не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надала. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської РДА, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дитини (а.с. 6-8).
У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої дитини, ураховуючи всі встановлені судом обставини справи.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки матері у невиконанні свої батьківських обов`язків, незабезпеченні дитини умовами проживання, розвитку, освіти, охорони здоров`я, відсутності спілкування з дитиною та її виховання. Непереборні обставини, які не дозволяють матері реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні. 
Суд ураховує також, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав матір до суду не з`явилась, як не з`явилась і на засідання комісії при вирішення питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, що вказує на її байдужість до життя і долі дитини. Крім того, суд ураховує дані про неодноразове притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та відсутність належного позитивного результату за проведеним із родиною соціальним супроводом, а також ураховує тяжкість ризиків для маленької дитини, яку матір лишала одну без нагляду дорослих.
У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.
Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Із матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує належні умови для проживання і розвитку дитини, не здійснює виховання дитини та спілкування із нею, не переймається здобуттям дитиною освіти, своєї поведінки не змінює, і не намагається змінити.
Врахувавши поведінку відповідачки та всі інші встановлені у цій справі обставини, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка дієво намагається змінити свою поведінку, забезпечити дитину належними умовами проживання, розвитку і виховання, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, вона свідомо ухиляється від їх виконання, чим ставить у небезпеку життя та здоров`я власної дитини. У зв`язку з цим, на переконання суду, позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини позитивно вплине на долю дівчинки, забезпечить захист її прав та інтересів.
З урахуванням всіх встановлених обставин справи суд вважає за необхідне застосувати до відповідачки крайній захід - позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутні будь-які факти та обставини, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідачка може змінити свою поведінку по відношенню до дитини та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, адже тривалий соціальний супровід родини не призвів до належних позитивних зрушень, а чергове залишення дитини без нагляду призвело до її вилучення з родини і після цього відповідачка не цікавилась місцем знаходження дитини, не відвідувала її, не спілкувалась до донькою, не виявляла жодного материнської турботи щодо дитини. 
Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дитини", а також те, що відповідачка не виконує жодним чином своїх батьківських обов`язків і така її поведінка триває довгий час, не дивлячись на намагання соціальних служб допомогти матері, вона своєю поведінки не змінює, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка свідомо та винно ухиляються від виконання батьківських обов`язків , що негативно впливає на життя та розвиток дівчинки.
Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачка має якісь об`єктивні перепони для належного виконання нею своїх батьківських обов`язків. 
Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи повну відсутність виконання батьківських обов`язків, що об`єктивно ставить дитину у небезпеку, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини в дошкільному навчальному закладі та її стані здоров`я, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав.
У цій справі доведене нехтування відповідачкою потребами своєї дитини, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання дитини, забезпечення належних та нешкідливих умов проживання дітей, недотримання матір`ю прав дитини на дошкільну освіту, культурний і соціальний розвиток. Відповідачка не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, реальне прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала свідомого нехтування обов`язками батьків щодо власної дитини. 
Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, своєї поведінки не змінює протягом тривалого часу, хоча мала можливість та час для виправлення свого ставлення до доньки, її виховання та забезпечення, однак фактично таких заходів не вжила, що підтверджує їх неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дитини.
У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка вживає заходів щодо виправлення власного ставлення до виховання дитини, забезпечує належні умови для її проживання, розвитку, виховання, займається дошкільною освітою дівчинки. Навпаки, встановлені судом обставини справи свідчать про свідоме та винне ухилення відповідачки протягом тривалого терміну від виконання своїх батьківських обов`язків, тому наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України та інтересам малолітньої дитини.
Позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом і спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Тобто, відповідачка не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та їх виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України).
Вирішуючи відповідний спір в частині позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року.
Згідно ч. 5 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника (ст. 14 Сімейного кодексу України).
Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу.
В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування (ст. 246 Сімейного кодексу України).
Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 Сімейного кодексу України.
Виходячи з положень ч. 2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.
За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими, враховуючи ту обставину, що судом прийнято рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, а заявлений до стягнення їх розмір відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи.
З урахуванням відсутності в матеріалах справи даних про відкриті рахунки на ім`я малолітньої дитини, суд вважає за необхідне зобов`язати Орган опіки та піклування відкрити особовий рахунок на ім`я малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з подальшим зараховуванням аліментів на особистий рахунок малолітньої дитини.
Тобто, в частині вимог про стягнення аліментів на користь особи або установи в якій буде перебувати дитинна суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості стягнення аліментів на невизначену/неконкретизовану особу.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Враховуючи, що позов подано до суду 24.11.2025 року, саме з цієї дати мають стягуватись аліменти на утримання дитини.
Крім того, роз`яснюю відповідачу, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати щодо судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 51 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 268, 273, 353, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 7, 14, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157, 164, 166, 167, 180, 181, 182, 183, 191, 1982, 193, 245, 246, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Передати Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації, як органу опіки та піклування, малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення соціального захисту малолітньої дитини та її подальшого влаштування.
Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий рахунок у відділенні Державного Ощадного Банку України для зарахування та обліку аліментних платежів.
Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в загальній сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складений 16.04.2026 року.
Учасники справи:
Позивач - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування (м. Київ, б-р Івана Котляревського, 1/1, 24, код ЄДРПОУ 37203257);
Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 ; паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав - 5325)
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, код ЄДРПОУ 37397237);
Третя особа - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Полярна, 7а, код ЄДРПОУ 26379103).

Суддя -