ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4149/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жиляєва Є.М. 
при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість" (61030, м. Харків, вул. Диканівська, 50) 	
до 	Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) 	
про 	визнання протиправною бездіяльність та про зобов`язання вчинити певні дії  	
за участю представників:
позивача - Хоменко Є.О., ордер серії ВІ №1348091 від 10.11.2025,
відповідача - Ткаченко С.В., самопредставництво, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківської міської ради (ЄДРПОУ 04059243) щодо не звернення до органів Державного земельного кадастру із заявою про приведення відомостей Державного земельного кадастру у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме для внесення цифрового коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки загальною площею 1,5910 га по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052);
- зобов`язати Харківську міську раду (ЄДРПОУ 04059243) звернутися до органів Державного земельного кадастру із заявою про приведення відомостей Державного земельного кадастру у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме для внесення цифрового коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки загальною площею 1,5910 га по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052).
Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі № 922/4149/25 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 23.12.2025 о 10:00.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі № 922/4149/25 відкладено підготовче засідання на 20.01.2026 об 11:00.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.01.2026 у справі № 922/4149/25 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2026 на 11:00.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі № 922/4149/25 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.03.2026 на 10:40.
03.03.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли тези промови відповідача (вх. №5129), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4149/25 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.03.2026 на 09:40.
09.03.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №5680), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
Позивач у судове засідання 10.03.2026 з`явився, поданий позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити та 
Відповідач у судове засідання 10.03.2026 з`явився, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Отже, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, судом встановлено наступне.
11.06.2012 між Харківською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість" (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований 22.06.2012 в Управлінні Держкомзему у місті Харків в Державному реєстрі земель за № 631010004000720 (далі - Договір).
Відповідно до умов пункту 1 вищевказаного Договору, орендодавець на підставі рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 року №356/08 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд"; рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.02.2009 року № 20/09 "Про внесення змін до рішень сесії Харківської міської ради"; рішення 14 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.02.2012 року №625/12 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яка знаходиться у м. Харків, вул. Диканівська, 50.
Згідно з п. 2. Договору, в оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052) загальною площею 1,5910 га, у тому числі: під забудовою 0,0125 га, інших угідь 1,5785 га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. "АЕ-2", літ. "АД-1", а також інші об`єкти інфраструктури - споруди, залізнична колія. (п. 3 Договору).
Відповідно до п. 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом № 22/09 від 10.02.2009 року становить: 6674988 грн, а з урахуванням коефіцієнту індексації за 2009 рік становить: 7068812 грн.
При змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки.
Відповідно до п. 6 Договору, земельна ділянка, яка передається в оренду, має такі недоліки, що можуть перешкоджати її ефективному використанню недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, не виявлено.
Відповідно до абз. 2 п. 9 Договору розмір орендної плати за земельну ділянку на рік згідно з розрахунком № 278/12 від 02.04.2012 становить: 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає: 212 064,37 грн;
Розмір орендної плати за земельну ділянку в місяць становить - 17 672,03 грн.
Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що зазначене у Договорі оренди земельної ділянки цільове призначення земельної ділянки відповідало класифікації видів цільового призначення земель затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, зокрема п. 11.02.
Так, позивачем у позові зазначено про те, що Постановою Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012 було затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, відповідно до Додатку 58, 59 якого, ведення Державного земельного кадастру, який містить класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, а також правила його застосування.
Позивачем вказано, що згідно наведеного у Додатку № 59, цьому цільовому призначенню також відповідає код 11.02, а саме: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Проте, в даних Державного земельного кадастру щодо орендованої земельної ділянки цей код відсутній.
Позивачем у позові також зазначено, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 20 Земельного кодексу України, при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру. Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру. Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру. Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.
На переконання позивача, як свідчить Договір оренди, власником земельної ділянки не було повною мірою виконано обов`язок, який встановлений ст. 20 Земельного кодексу України, а саме не було визначено код класифікації цільового використання земельної ділянки, яка була передана в оренду, при тому, що окрім визначення цифрового коду, всі інші елементи виду цільового призначення земельної ділянки були визначені договором оренди.
Відповідно до п. 4 розділу VII Закону України Про Державний земельний кадастр, встановлено, що у разі якщо земельні ділянки зареєстровані до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2013 року), відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.
Натомість, позивачем зазначено, що у даних Державного земельного кадастру, з невідомих для Позивача причин, код класифікації виду цільового призначення земельної ділянки вказаний не був. Порядком ведення Державного земельного кадастру (п. 121-1), передбачено, що здійснюється згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок, Класифікатором видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правилами їх застосування, наведеними у додатках 58-60. Додатком 58 до Правил ведення Державного земельного кадастру, встановлено, що у таку разі для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо цільового призначення земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові подаються: заява за формою згідно з додатком 12 до Порядку; оригінал документації із землеустрою або оцінки земель, яка є підставою для внесення таких змін; електронний документ.
При цьому, на обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що Додаток 58 до Правил ведення Державного земельного кадастру, передбачає, що внесення змін здійснюється на підставі наданої заяви, а також оригіналу документації землеустрою та електронного документу, при цьому оригінал документації землеустрою та електронний документ у Позивача, як у орендаря відсутній.
Таким чином, на переконання позивача, тільки власник земельної ділянки, яким є Відповідач, може вчинити дії щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства запису у Державному земельному кадастрі, зокрема шляхом подання заяви з відповідними додатками до Державного земельного кадастру коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки.
Отже, на обґрунтування позову позивачем зазначено про те, що відповідач, як власник земельної ділянки, мав змогу і був зобов`язаний вчинити дії щодо своєчасного та повного відображення у Державному земельному кадастрі відомостей про орендовану земельну ділянку, а саме зазначення коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки.
Таким чином, на переконання позивача, невиконання обов`язків, покладених на відповідача, призводить до порушення прав позивача, оскільки не зазначення у Державному земельному кадастрі коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки, яка орендується, призводить до суттєвого, у 2,5 рази збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідно орендної плати, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Харківської міської ради (ЄДРПОУ 04059243) щодо не звернення до органів Державного земельного кадастру із заявою про приведення відомостей Державного земельного кадастру у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме для внесення цифрового коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки загальною площею 1,5910 га по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052);
- зобов`язати Харківську міську раду (ЄДРПОУ 04059243) звернутися до органів Державного земельного кадастру із заявою про приведення відомостей Державного земельного кадастру у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме для внесення цифрового коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки загальною площею 1,5910 га по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052).
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. 
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оренду землі” (далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У відповідності до приписів статті 15 Закону України “Про оренду землі” істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до положень пункту 3 Додатку 58 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 передбачено, що у разі коли відомості про цільове призначення земельної ділянки містять інформацію з такими кодами цільового використання УКЦВЗ 1.1, 1.4, 1.5, 1.7, 1.10, 1.10.1, 1.10.2, 1.10.4, 1.10.5, 1.11.2, 1.12.1, 1.12.3, 1.12.4, 1.12.5, 1.12.6, 1.12.8, 1.14.1, 1.14.3, 1.14.4, 1.14.5, 1.14.6, 1.14.7, 1.14.8, 1.20, 1.21.1, 2.1, 2.4, 2.5, 2.7, 3.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4, 3.1.5, 3.2.1, 3.2.3, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6, 3.2.7, 3.2.8, 3.4, 6.1, внесення змін до відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки здійснюється виключно за заявою власника або користувача земельної ділянки, за згодою власника (розпорядника).
Частиною першою статті 15 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
У даному разі враховуючи, що наявний кадастровий номер земельної ділянки, отже земельна ділянка сформована, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру, цільове призначення її було визначено, що прямо убачається з положень пунктів 1 та 16 договору оренди землі від 11.06.2012, зареєстрованого 22.06.2012 за № 631010004000720 – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, тому внесення змін до відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки у даному разі можливе як за заявою власника земельної ділянки - Харківської міської ради, так само й за заявою користувача земельної ділянки - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість".
Разом з тим, у даному разі позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів того, що позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість" вживалися дії щодо внесення змін до відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки.
Тоді, як саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому саме орендар як землекористувач мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КВЦПЗ 2010.
В силу приписів статті 26 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI) саме власнику земельної ділянки або землекористувачу надано право на внесення змін до Державного земельного кадастру, 
Відтак, землекористувач і несе певний тягар негативних для себе наслідків у разі, якщо відомості Державного земельного кадастру не приведені у відповідність вимогам чинного законодавства з його вини (постанова Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 804/886/18).
Відповідно до постанови Верховного суду від 12 липня 2021 року по справі №640/9862/20, суд касаційної інстанції вважає, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому, саме ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот», як землекористувач, мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КЦВПЗ 2010.
При цьому, колегія суддів вважає, що з моменту набрання чинності Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, яким затверджено КЦВПЗ 2010 року, у позивача було достатньо часу для звернення до Державного земельного кадастру із заявою про внесення змін щодо кодів цільового призначення земельних ділянок, однак, такі дії вчинені лише наприкінці 2019 року та початку 2020 року, про що зазначав сам позивач під час розгляду справи і надавав відповідні докази.
Верховний Суд у своїх постановах від 8 квітня 2021 року у справі № 160/10137/19, від 1 квітня 2021 року у справі № 160/8847/19, від 7 грудня 2020 року у справі № 817/1795/17, від 27 січня 2020 року у справі № 804/886/18 дійшов висновку, що при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком № 489 (з урахуванням внесених змін).
Враховуючи вищенаведене, суд визнав необґрунтованими та безпідставними доводи позивача про те, що тільки власник земельної ділянки, яким є Відповідач, може вчинити дії щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства запису у Державному земельному кадастрі, зокрема шляхом подання заяви з відповідними додатками до Державного земельного кадастру коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки, а також про те, що відповідач, як власник земельної ділянки, мав змогу і був зобов`язаний вчинити дії щодо своєчасного та повного відображення у Державному земельному кадастрі відомостей про орендовану земельну ділянку, а саме зазначення коду класифікації виду цільового призначення земельної ділянки.
Проте матеріали справи не містять доказів того, що землекористувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Пригородна нерухомість" як зацікавленою особою вживалися будь-які дії щодо внесення змін до відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки.
Ініційоване позивачем Листування з відповідачем з приводу врегулювання з боку Харківської міської ради (як землевласником) спірного питання у матеріалах справи також відсутнє.
Отже, суд приходить до неспростовного та переконливого висновку про те, що відповідачем, як землекористувачем не вчинялося жодних дій щодо внесення змін до відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки, натомість цей обов`язок позивачем покладено згідно своїх позовних вимог виключно на відповідача. що є безпідставним. 
Таким чином, враховуючи все вищенаведене, за висновками суду, підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на істотні та вагомі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до статі 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати підлягають покладенню на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "20" березня 2026 р. 

Суддя		Є.М. Жиляєв