ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 641/825/24
провадження № 22-ц/818/1658/26 
провадження № 22-ц/818/2023/26 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2025 року та додаткове рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року в складі судді Зелінської І.В.
в с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, який в подальшому уточнила.
Позовна заява мотивована тим, що вона є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України», користується послугами банку, розпоряджається коштами за платіжними картками № НОМЕР_1 (пенсійна картка) та № НОМЕР_2 (зарплатна картка) та відповідно має особисті карткові рахунки. 
Зазначила, що 14.03.2022 року нею здійснено телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» з метою зняття ліміту користування картками за кордоном. Однак їй повідомили, що зателефонують пізніше. 14.03.2022 року о 10:45 год надійшов дзвінок з невідомого номеру НОМЕР_3 , відповівши на який вона розмовляти відмовилась. Об 11:10 год надійшов дзвінок від АТ «Ощадбанк» з офіційного номеру НОМЕР_4 . Дзвінок тривав 48 хв. 54 сек., під час якого їй говорили про зняття ліміту, користування коштами по картці № НОМЕР_1 (пенсійна картка) та повідомляли інформацію стосовно цього.
Вказала, що під час цього дзвінка з її рахунку почали зніматись кошти, про що вона повідомила оператора, однак останній відповів, що їй паралельно відкрили віртуальну картку, а на її заперечення оператор казав, що кошти будуть збережені. Після тривалої телефонної розмови, протягом якої її просили залишатись на зв`язку, їй повідомили, що ліміт користування коштами знято та картка готова для використання за кордоном. Після телефонної розмови вона перевірила наявність коштів у відділенні Ощадбанку ТВБВ №10022/037 філії Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та з`ясувала, що з рахунку знята велика сума коштів.
Відповідно до виписки по картковому рахунку початковий баланс на платіжній картці № НОМЕР_1 (пенсійна картка) був 306 900,29 грн, а залишилось 2, 42 грн. З метою повернення коштів 14.03.2022 вона звернулась з заявою до філії Хмельницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», у якій виклала всі обставини події. Крім того, 14.03.2022 звернулась до Хмельницького РУ ГУНП в Хмельницькій області з відповідною заявою. Згідно витягу з ЄРДР за даною заявою відкрито кримінальне провадження №12022243000000549 та наразі триває досудове розслідування. 
15.03.2022 вона знову звернулась до ТВБВ №10022/037 філії Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк», щоб з`ясувати чи залишились кошти на іншій її картці № НОМЕР_2 (зарплатна картка), про яку 14.03.2022 під час телефонної розмови з АТ «Ощадбанк» за номером НОМЕР_4 взагалі не згадувала та знімати з неї ліміти не збиралась. 
Згідно історії операцій по цій картці з`ясувалось, що з неї без відома клієнта також була знята велика сума грошей, а саме 22 826,14 грн. З метою захисту своїх прав 15.03.2022 року вона знову звернулась до Хмельницького РУ ГУНП в Хмельницькій області з відповідною заявою. Заяву прийняли та повідомили, що кримінальне провадження за даною заявою буде об`єднано з попереднім за №12022243000000549. 
Посилалася на те, що обидві картки № НОМЕР_1 (пенсійна картка) та № НОМЕР_2 (зарплатна картка), а також Ощад 24/7 були заблоковані після звернення на гарячу лінію банку 14.03.2022 та 15.03.2022 відповідно та повідомлення про шахрайські дії. 
Вважала, що неправомірне списання коштів з її рахунку є неналежним переказом, а вона неналежним платником. Вказала на відсутність її вини, адже телефонні дзвінки надходили від офіційного телефонного номеру АТ «Ощадбанк», що мало наслідком сприйняття особи, яка телефонувала як офіційного представника банку.
Просила стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 346 861,00 грн; вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 346 861,00 грн; стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 3468,61 грн.
Додатковим рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало апеляційні скарги, в яких просило рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що позивачка підтвердила, що розголосила дані пенсійної картки № НОМЕР_5 . Зазначило, що всі операції по списанню коштів були підтверджені за допомогою біометричної ідентифікації. В період з 11-10 год. 14.03.2022 протягом 1800 секунд позивачка не могла спілкуватись з працівником банку, оскільки вихідні дзвінки з телефонних номерів НОМЕР_6 здійснюються без залучення співробітників контакт-центру банку автоматичною системою банку. Загальновідомий факт, що працівники банку не питають у клієнтів СVС-код, ПІН-код картки та одноразові паролі. Таким чином, позивачка протягом 40 хвилин отримувала смс з паролями на свій фінансовий номер та розголошувала паролі третій особі. Крім того, на фінансовий телефонний номер позивачки, починаючи з 11-24 год. надходили смс про проведені транзакції зі зняття коштів з її карток, що також підтверджується витягами з програмного забезпечення банку, так і надано ПрАТ «ВФ Україна», не дивлячись на це вона продовжувала розголошувати паролі третій особі. Суд першої інстанції не врахував проведення перевірки за зверненням позивача та її результатів, які свідчать про те, що спірні операції проведені з використанням інтернет ресурсу «Ощад24/7» коректно з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які були відомі лише клієнту. Матеріали справи не містять доказів, що саме з вини банку або його працівників були здійснені платіжні операції. Таким чином позивачка, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, в разі встановлення винних осіб, не позбавлена права звернутися до них з відповідним позовом для захисту своїх прав. Вважало, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про витребування інформації з банків, на які спірні кошти були переказані. Встановлено, що серед отримувачів коштів є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак судом першої інстанції також необґрунтовано відмовлено у залученні вказаних осіб в якості третіх осіб, а також у витребуванні з правоохоронних органів належним чином засвідчених копій матеріалів кримінального провадження. Зазначило, що позивачка не надала попередній розрахунок судових витрат, що є підставою для відмови у їх відшкодуванні. Вважало, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

31.03.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала додаткові пояснення у справі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» необхідно задовольнити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України», на її ім`я відкрито поточний рахунок № НОМЕР_7 , на умовах тарифного пакету «Зарплатний» видано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 та на умовах тарифного пакету «Пенсійний» видано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 .
14.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до банку з заявою, в якій зазначила, що в період розмови з оператором банку за номером 0443630133 щодо зняття лімітів з картки № НОМЕР_1 , у неї з картки знімались кошти, у зв`язку з чим просила повернути кошти, списані шахраями (а.с.15-16 т.1).
Згідно витягу з ЄРДР від 14.03.2022 року, 14.03.2022 року близько 11-20 год. невстановлена особа шляхом обману, під приводом надання дозволу зняття готівкових коштів за кордоном за допомогою платіжної картки «Ощадбанк» заволодів в ОСОБА_1 наявними на платіжній картці «Ощадбанк» № НОМЕР_1 грошовими коштами, чим спричинила останній значної майнової шкоди, сума якої встановлюється. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 12022243000000549 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (а.с.8 т.1).
Згідно інформації з автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» щодо переказів коштів, 14.03.2022 року вбачаються наступні операції:
за карткою № НОМЕР_8 1347: 11:28:30 год. – переказ через «Ощад 24/7» на картку Монобанку НОМЕР_9 на суму 20 000 грн, об 11:28:50 год. – переказ через «Ощад 24/7» на картку Монобанку НОМЕР_9 на суму 27 500 грн, об 11:36:17 год., об 11:37:40 год., об 11:41:24 год. – перекази через сервіси Укргазбанку, інформація про отримувача відсутня, на суму 2 909 грн, 9 692 грн та 2 960 грн відповідно;
за карткою № НОМЕР_2 : об 11:29:03 год. та об 11:29:22 год. – переказ через «Ощад 24/7» на картку Монобанку НОМЕР_9 на суму 27 500 грн та 20 000 грн. відповідно;
за цифровою карткою № НОМЕР_10 : об 11:59:12 год. та об 11:59:35 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Ідея банку НОМЕР_11 на суму 27 000 грн. та 9 800 грн;
за цифровою карткою № НОМЕР_12 : об 11:39:46 год. та об 11:30:22 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Монобанку № НОМЕР_13 на суму 27 500 грн та 21 500 грн;
за цифровою карткою № НОМЕР_14 : об 11:30:52 год. та 11:31:08 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Монобанку № НОМЕР_13 на суму 27 500 грн та 22 000 грн;
за цифровою карткою № НОМЕР_15 : об 11:31:59 год та об 11:32:36 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Кредобанку № НОМЕР_16 на суму 25 000 грн та 24 000 грн; 
за цифровою карткою № НОМЕР_17 : об 11:54:15 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Донецького НОМЕР_18 в сумі 28 000 грн, об 11:55:35 год.- переказ через «Ощад 24/7» на картку Харківського НОМЕР_19 в сумі 22 000 грн, о 12:08:01 год. - переказ через «Ощад 24/7» на картку Донецького НОМЕР_18 в сумі 2 000 грн.
Всього операцій на суму 346 861,00 грн.
В матеріалах справи також міститься роздруківка телефонних дзвінків (вхідні та вихідні) та смс-повідомлень (вхідних та вихідних) на номер НОМЕР_20 за період з 14.03.2022 року по 15.03.2022 року, надана ПрАТ «ВФ Україна» 15.10.2024 року, з якої вбачається, що 14.03.2022 року абонент з номером телефону НОМЕР_20 переважно спілкувалась з АТ «Ощадбанк», зокрема, 14.03.2022 року об 11:10 год., тривалість дзвінка 1800 с., об 11:40 год., тривалість дзвінка 1135 с., о 12:03 год., тривалість дзвінка 76с., о 12:10 год., тривалість дзвінка 57 с. (а.с.172-175 т.1).
Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» від 20.01.2025 року №53/3-09/7520/2025 телефонні номери 38(044)350-01-33, 38(044)363-01-33, 0-800-210-800 є офіційними номерами контакт –центру АТ «Ощадбанк». Вихідні дзвінки з телефонних номерів НОМЕР_21 , НОМЕР_4 здійснюються без залучення співробітників контакт-центру банку автоматичною системою банку в рамках маркетингових компаній та для підтвердження реєстрації в системі дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», якщо така реєстрація була ініційована абонентом (а.с.194 зворот т.1).
Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» від 27.02.2025 року №46/12-11/24330/2025/БТ, надати копії телефонних дзвінків клієнта ОСОБА_1 , які відбулись з номеру телефона НОМЕР_20 до контакт-центру банку за 14.03.2022 неможливо. При цьому банк посилається на п.1.3 Порядку підтримки держателів платіжних карток через контакт-центр АТ «Ощадбанк» №21 від 30.05.2024 року, згідно якого записи розмов, доступ до яких забезпечується CRM-системою, зберігаються протягом одного року, якщо інше не передбачено окремими внутрішніми нормативними документами банку (а.с.212-213 т.1).
В суді першої інстанції прослухано диск з аудіозаписом звернення ОСОБА_1 до контакт-центру АТ «Ощадбанк» 14.03.2022 року та встановлено, що під час розмови з оператором ОСОБА_1 зазначає, що розголосила дані СVC-коду по картці № НОМЕР_1 , однак наголошувала на тому, що була впевнена в тому, що розмовляє з представником банку, оскільки дзвінок на її номер телефону надійшов з офіційного номеру АТ «Ощадбанк», а саме НОМЕР_4 .

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною 1 статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.
Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, яка є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23, від 01 листопада 2024 року у справі № 332/6036/23, від 02 квітня 2025 року у справі № 761/43146/21.
У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 Верховний Суд зазначив, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України», на її ім`я відкрито поточний рахунок № НОМЕР_7 , на умовах тарифного пакету «Зарплатний» видано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 та на умовах тарифного пакету «Пенсійний» видано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 .
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що 14.03.2022 об 11:10 год. надійшов дзвінок від АТ «Ощадбанк» з офіційного номеру НОМЕР_4 , який тривав 48 хв. 54 сек., під час якого їй говорили про зняття ліміту, користування коштами по картці № НОМЕР_1 (пенсійна картка) та повідомляли інформацію стосовно цього та під час цього дзвінка з вказаної картки почали зніматись кошти, про що вона повідомила оператора. 
В цей же день ОСОБА_1 перевірила наявність коштів у відділенні Ощадбанку ТВБВ №10022/037 філії Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та з`ясувала, що з картки № НОМЕР_1 знята велика сума коштів.
14.03.2022 ОСОБА_1 звернулась з заявою до філії Хмельницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», у якій виклала всі обставини події та просила повернути кошти. 
14.03.2022 ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького РУ ГУНП в Хмельницькій області з відповідною заявою щодо картки № НОМЕР_1 , за якою відкрито кримінальне провадження №12022243000000549. 
Стверджувала, що 15.03.2022 звернулась до відділення банку та з`ясувала також про зняття коштів з картки № НОМЕР_2 .
Матеріали справи свідчать про те, що зазначені операції щодо списання коштів з обох карток здійснені за допомогою інтернет-ресурсу з правильним введенням реквізитів випущеної на ім`я позивача платіжної картки з використанням мобільного додатку «Ощад 24/7» з підтвердженням біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першій авторизації на пристрої або у налаштуваннях безпеки.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення відповідних платіжних операцій.
Між тим, колегія суддів зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
ОСОБА_1 не заперечувала проти того, що дійсно розголосила відповідну інформацію.
Той факт, що розголошуючи інформацію, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення відповідних платіжних операцій, ОСОБА_1 вважала, що повідомляє її працівникам банку – висновків суду не спростовує.
Отже, враховуючи, що спірні операції з переказу коштів позивачки були підтверджені кодами доступу, і клієнтці надходили повідомлення про підтвердження переказів, очевидним є той факт, що відповідачка своїми діями сприяла шахраям ініціювати платіжні операції зі своєї картки.
З урахуванням обставин справи, відповідно до яких ОСОБА_1 самостійно повідомила стороннім особам відомості, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, а також відсутності доказів вини банку, тому АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року по справі № 363/3498/16-ц.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивачка в період часу з 14.03.2022 по 15.03.2022 повідомляла банк про несанкціоноване зняття коштів з картки №  НОМЕР_2 , просила заблокувати платіжну картку та/або фінансовий номер, та/або додатку «Ощад 24/7». 
Встановивши, що операції з переказу грошових коштів були здійснені у мережі інтернет з підтвердженням платежу, списання коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулися за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу та його користувача, позивачка повідомила стороннім особам відомості щодо CVV-кодів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
При цьому позивачка не довела, що здійснені платіжні операції є неналежними в розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Натомість ОСОБА_1 своїми діями сприяла розголошенню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки додаткове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, а апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду, тому додаткове рішення також підлягає скасуванню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 5202,92 грн необхідно компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – задовольнити.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2025 року та додаткове рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів – залишити без задоволення.
Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 5202,92 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина