ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/449/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, Кіцманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:
- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №20110515-04535 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії Кіцманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №20110515-04535 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Державну міграційну службу України знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №20110515-04535 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував про протиправність відмови у видачі заявнику, паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. №2503-ХІІ. Позивач вважає, що Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII є чинним, а тому заява про видачу паспорта-книжечки у відповідності до вимог чинного законодавства підлягає задоволенню. Крім того, позивач вказує на протиправні дії відповідача щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння ОСОБА_2 унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР), у зв`язку із чим вважає, що наявні достатні підстави для знищення (видалення, анулювання) вказаного унікального номеру.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Так, відповідач вказав, що ОСОБА_2 був виданий біометричний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, під час оформлення якого сформовано УНЗР. При цьому, відповідач стверджує, що знищення вказаного УНЗР нормами чинного законодавства не передбачено, оскільки присвоєння відбулось правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства. Також відповідач зазначає, про відсутність підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 04.02.2026 року адміністративний позов залишено без руху. 12.02.2026 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим судом відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи. 
Ухвалою суду від 12.03.2026 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про направлення до Верховного Суду подання про розгляд справи №600/449/26-а Верховним Судом як судом першої інстанції для прийняття зразкового рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . (а.с. 47).
Матеріали справи містять копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , дата видачі - 15.11.2022 р., дата закінчення – 15.11.2026 р., унікальний номер запису в реєстрі – 20110515-04535. (а.с. 48).
Також матеріали справи містять копію заяви – анкети №23129296 від 10.11.2022 р., заповненої ОСОБА_1 у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в якому мітиться відмітка про присвоєння УНЗР та підпис отримувача документу - ОСОБА_1 (а.с. 25).
Крім того, матеріали справи містять копію довідки про внесення відомостей щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру.
29.10.2025 р. позивач звернувся до відповідачів із заявою щодо видалення присвоєного ОСОБА_2 унікального номеру запису в реєстрі та щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із правом на отримання паспорта після настання 14-річного віку. Однак, відповідачі повідомила позивача у листах від 03.11.2025 р., 12.11.2025 р., 13.11.2025 р., що для оформлення паспорта громадянина України не надано жодного документу із передбачених діючим законодавством. Крім того, відповідач повідомив, що присвоєння УНЗР відбулось правомірно, а тому відсутні підстави для вчинення дій щодо видалення/анулювання сформованого УНЗР. (а.с. 26-40, 57-58).
Мотивувальна частина
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України, згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З 06.12.2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі – Закон №5492-VI ), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру, оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з п. а) ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону №5492-VI визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Законом №1474-VIII від 14 липня 2016 року частину 2 статті 21 Закону №5492-VI викладено в такій редакції: Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт (пункт 5 Порядку №302).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 46 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого.
Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року по справі №820/3327/16, від 29 листопада 2019 року по справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року по справі №240/575/20.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що неповнолітній син позивача вже був документований паспортом для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , дата видачі - 15.11.2022 р., дата закінчення – 15.11.2026 р., унікальний номер запису в реєстрі – 20110515-04535.
При оформленні вказаного паспорта для виїзду за кордон позивачем було надано згоду на обробку персональних даних, а дані про ОСОБА_2 внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 20110515-04535.
Тобто, на підставі аналізу викладеного, суд враховує, що позивачем добровільно надавалась згода на обробку персональних даних під час оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вже було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі. При цьому, суд звертає увагу, що з 2022 року ОСОБА_2 користувався таким паспортом (з безконтактним носієм) без будь-якого релігійного застереження, а тому доводи позивача в цій частині мотивації позову суд не приймає до уваги, як і надані докази щодо релігійної приналежності особи. Крім того, суд критично оцінює повідомлені позивачем доводи щодо своїх релігійних переконань, оскільки такі переконання, як матері ОСОБА_2 , не можуть обмежувати останнього у реалізації своїх конституційних прав.
Також суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові по справі №160/1/21 від 21 грудня 2022 року, по справі №380/5977/21 від 08 червня 2023 року у подібних правовідносинах констатував відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено також у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21.
Додатково, суд звертає увагу, що окрім вказаних обставин позивач не надав до заяви про оформлення паспорта у формі книжечки жодного документу, передбаченого вимогами законодавства для його оформлення, про що було вказано у листах відповідачів від 03.11.2025 р., 12.11.2025 р., 13.11.2025 р. Позивачем не обґрунтовано та не надано жодного доказу щодо спростування вказаних обставин.
Суд наголошує, що використання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя.
Таку правову позицію сформулював Верховний Суд у своїй постановах від 08.06.2023 по справі № 380/5977/21 та від 22.03.2024 у справі № 540/4500/21. Також Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 р. у справі № 260/99/19 дійшов висновку, що законна і добровільна видача паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI.
Щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених Великою Палатою в постанові по справі №806/3265/17 від 19.09.2018 року, суд зазначає наступне.
Суд враховує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 указано на ознаки цієї типової справи: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.
Відповідно до п.п. 21, 22 ч. 1 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач - суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.
Суд звертає увагу, що у вказаній зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних. Однак, у спірних правовідносинах обробка персональних даних ОСОБА_2 відбулась під час оформлення біометричного паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі згоди на таку обробку. У зв`язку із викладеним, суд вважає, що відсутні підстави для віднесення даної справи до типової відносно зразкової справи №806/3265/17.
Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними посилання позивачки на її бажання отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки на підставі релігійних переконань, як на правомірну підставу її відмови від отримання паспорта у вигляді ID-карткиї, оскільки у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 , та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним.
При цьому, вимоги позивача щодо знищення (видалення, анулювання) присвоєного унікального номеру запису у реєстрі №20110515-04535 (УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягають задоволенню також з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України «Про обробку персональних даних» (далі - Закон №2297-VI) встановлено, що цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закон №2297-VI суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Згідно з ч.1 ст.15 Закон №2297-VI персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.
Статтею 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі – Закон № 5492-VI) про ЄДДР визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.
Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру врегульовано ст. 10 Закону про ЄЄДР.
Згідно з ч.3 ст.10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, крім іншого, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до обставин даної справи, судом встановлено, що позивач вже надавала згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною копією заяви – анкети №23129296 від 10.11.2022 р., заповненої ОСОБА_1 у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в якому мітиться відмітка про присвоєння УНЗР та підпис отримувача документу - ОСОБА_1 . Водночас, будь-яких доказів про незаконність чи недостовірність обробки персональних даних ОСОБА_1 суд не виявив, а позивач не надав жодних підтверджуючих доказів на підтвердження обґрунтувань позову. Таким чином, доводи позивача щодо протиправності присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №20110515-04535 є безпідставним та необґрунтованим. 
Суд також звертає увагу, що спірні правовідносини регламентовані Законом № 5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із реєстру.
Вказані правові висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 21.08.2020 року у справі № 260/99/19, від 21.12.2022 року у справі № 160/1/21, від 08.12.2022 у справі №380/6916/20.
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведено суду правомірність дій та прийнятих рішень у спірних правовідносинах, в той час як поданий позов заявлено безпідставно та необґрунтовано, а тому у його задоволенні слід відмовити.
Судові витрати
Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки відповідач не поніс відповідні витрати з розглядом справи, суд не вирішує питання про їх стягнення.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 );
відповідач: Державна міграційна служба України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ЄДРПОУ 37508470), Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (вул. Шептицького, 25, м. Чернівці, Чернівецька обл., 58000, ЄДРПОУ 37767440), Кіцманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (вул. Незалежності, 83, м. Кіцмань, Чернівецький район, Чернівецька обл., 59300).

Суддя Т.М. Брезіна