ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Дніпро Справа № 908/2078/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 (повне рішення складено 01.02.2024, суддя Левкут В.В.) у справі № 908/2078/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС”, м. Харків
до відповідача Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область
про стягнення 92 334,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” з використанням підсистеми “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 26.06.2023 звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області 92334,73 грн. основного боргу за договором про постачання електричної енергії споживачу № 36/22-ЗП/55-21 від 22.12.2021.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати вартості отриманої електричної енергії за період з лютого по липень 2022 року. За твердженням позивача, в порушення умов договору відповідач вартість поставленої у спірний період електроенергії та послуг з розподілу електроенергії не сплатив, що призвело до утворення у нього заборгованості за поставлену електричну енергію в розмірі 92334,73 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 6, 11, 525, 526, 530, 610, 627, 629, 688, 690, 692, 712, 714 ЦК України, ст. ст. 179, 265, 275, 276 ГК України, ст.ст. 4, 56, 57, 58 Закону України “Про ринок електричної енергії”, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі №908/2078/23 позов задоволено. Стягнуто з Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області (вул. Михайла Грушевського, буд. 11, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312; ідентифікаційний код 37968956) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” (пр. Героїв Харкова, буд. 64А, м. Харків, Харківська область, 61001; ідентифікаційний код 43709245) 92334,73 грн. основного боргу та 2147,20 грн. судового збору.
Задовольняючи позов у повному обсязі, місцевий господарський суд виходив із обставин того, що відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України і не надав суду доказів, які могли б свідчити про дотримання умов договору щодо оплати вартості спожитої електроенергії або про наявність підстав для звільнення його від такого обов`язку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі №908/2078/23; скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС» відмовити повністю; апеляційну скаргу розглядати за участі представника прокуратури; про час розгляду апеляційної скарги повідомити Запорізьку та Дніпропетровську обласні прокуратури, а також сторони.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обласною прокуратурою під час реалізації конституційної функції з представництва інтересів держави в суді, за результатами розгляду листа Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 18.04.2024 №04-08.3-10/3183 встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС». Стягнуто зі Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області (далі - Мелітопольське УДКСУ) 92334,73 грн. Вважаємо, що при прийнятті вказаного рішення суд не з`ясував обставин, що мають значення для справи. Також судом порушені норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 6, 11, 526, 610, 629, 655, 712, 714 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 56, 57, 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. ст. 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 13, 73, 74, 79, 96, 236 ГПК України, у зв`язку чим вказане рішення суду підлягає скасуванню із подальшою відмовою в задоволенні позову.
Так, при постановлені оскаржуваного рішення, суд не врахував заборони, передбачені ст. ст. 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи Мелітопольське УДКСУ на час виникнення спірних правовідносин та наразі є місто Мелітополь, яке відноситься до Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області. З огляду на ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» послуга фактично не могла надаватися, унаслідок чого обов`язку у відповідача зі сплати за постачання електричної енергії не виникає.
За відсутності належних та допустимих доказів, суд всупереч ст. ст. 6, 11, 526, 610, 714 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 56, 57, 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. ст. 13, 73, 74, 77, 79, 236 Господарського процесуального кодексу України дійшов передчасного висновку про споживання відповідачем електричної енергії у спірний період та, відповідно, про виникнення обов`язку щодо її оплати.
Звертаючись з позовом до суду, ТОВ «ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС» надав Договір № 36/22-ЗП/55-21 та додаткові угоди до нього; рахунки на оплату № 265, № 1129, № 2179 (за лютий, квітень та липень 2022 року) (а.с. 23-25) та акти № 276, № 1134 (за лютий та квітень 2022 року) (а.с. 26-27). Також додано скріншоти листів з надісланням вказаних документів на адресу відповідача (а.с. 28). У підтвердження обсягу поставленої електричної енергії додано лист ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 12.06.2023 № 007-66/270 з додатком № 10 щодо Мелітопольського УДКСУ. При цьому, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2022 року. Також, визнаючи обґрунтованими вимоги товариства, суд не з`ясовував питання відсутності заявок за вказані періоди від споживача та правові підстави попри це постачання позивачем електричної енергії, у тому числі на тимчасово окуповану територію. Так само в матеріалах справи відсутні докази отримання рахунків та актів Мелітопольським УДКСУ, як умова виникнення у останнього обов`язку на їх оплату відповідно до п. 5.14 та п. 14.8 Договору № 36/22-ЗП/55-21.
У зв`язку із виникненням ситуації, небезпечної для життя та здоров`я працівників Мелітопольського УДКСУ, що унеможливило фактичне здійснення цим органом своїх повноважень, 24.02.2022 видано наказ № 11-3, відповідно до якого встановлено простій у роботі всіх працівників управління з 25.02.2022 до закінчення дії обставин, що загрожують життю і здоров`ю його працівників. Таким чином, з 25.02.2022 Мелітопольське УДКСУ не здійснює свою діяльність та не виконує свої функції.
Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд послався на лист ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо фактичного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживача Мелітопольському УДКСУ постачальником ТОВ «ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС» за період лютий - липень 2022 року. Натомість, відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 21.04.2023 № 4316/20.5/7-23 у зв`язку з перебуванням певних територій у тимчасовій окупації (ОСР не контролює власні електромережі на час окупації), ОСР (в даному випадку ПАТ «Запоріжжяобленерго») не має можливості відстежувати обсяги надходження електроенергії до мереж розподілу, а також, оскільки неможливо визначити від чиїх мереж здійснюється розподіл та куди надходить вироблена електроенергія під час окупації території, покази по об`єктах споживачів, розташованих на окупованих територіях, як щодо споживання, так і щодо генерації, мають прийматися рівними нулю. З огляду на викладене, на даний час неможливо відслідкувати, яка саме електрична енергія поставлялась на тимчасово окуповану територію, а також, враховуючи лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.04.2023 № 4316/20.5/7-23 Позивачем не надано достатніх доказів поставки ним електричної енергії на тимчасово окуповану територію, де зараз свою діяльність здійснюють представники окупаційної влади за підтримки військових формувань Російської Федерації.
Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави, Запорізька обласна прокуратура зазначає, що оскаржуваним рішенням суду задоволено вимоги до Мелітопольського УДКСУ; стягнуто з бюджетної установи 92 тис. грн за Договором № 36/22-ЗП/55-21, джерелом фінансування якої визначено Державний бюджет України. У свою чергу правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а їх безпідставне стягнення такому суспільному інтересу не відповідає. Відповідно до інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 18.04.2024 № 04-08.3-10/3183 Мелітопольське УДКСУ не може представляти свої інтереси в суді як самостійна юридична особа, оскільки у роботі їх працівників з 01.03.2022 встановлено простій до закінчення обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників, який триває по теперішній час. Жодним нормативно- правовим актом до цього часу не визначено правонаступника прав та обов`язків Мелітопольського УДКСУ для здійснення представлення його інтересів в суді. Більш того, посади керівництва та фахівців є вакантними. Відтак, жодна особа не може бути уповноважена на представництво інтересів Мелітопольського УДКСУ в суді, у тому числі і у межах даної справи. Інформацію про видання наказу щодо простою було доведено ГУДКСУ у Запорізькій області листом від 12.10.2023 № 01-12-10/6451, зокрема, до Господарського суду Запорізької області, із проханням її врахування при надходженні до суду документів. Вказане знайшло також своє підтвердження у листі ГУДКСУ у Запорізькій області листом від 30.05.2024 № 04-08.3-06/4299, відповідно до якого не встановлено для Мелітопольського УДКСУ бюджетних асигнувань для проведення витрат (у тому числі на сплату судового збору) та не затверджено кошторис витрат на 2023 та 2024 роки. Листом від 30.05.2024 № 04-08.3-06/4299 ГУ ДКСУ у Запорізькій області повідомило про неможливість подання апеляційної скарги у справі № 908/2078/23, оскільки не є стороною цієї справи, є окремою юридичною особою, не є учасником спірних правовідносин, не має в наявності первинних документів щодо укладення та виконання Договору № 36/22-ЗП/55-21. З викладених обставин вбачається нездійснення вказаним уповноваженим органом захисту державних інтересів у спірних правовідносинах.
З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, лише після з`ясування позиції уповноваженого органу щодо спірних правовідносин, з`явилась об`єктивна можливість подати апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2078/23. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/2078/23.
02.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла справа № 908/2078/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2024 визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23; визначено, що розгляд питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у справі № 908/2078/23 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
06.08.2024 від Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області до ЦАГС надійшла заява, в якій Головне управління підтримує апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури і просить задовольнити її у повному обсязі. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2024 зупинено провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23 до закінчення перегляду справи №908/1162/23 у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду .
13.11.2025, засобом поштового зв`язку, від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки відпали підстави для зупинення провадження у справі № 908/2078/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2025 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, поданою в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23; відповідно до ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2024, розгляд питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у справі № 908/2078/23 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у письмовому провадженні.
07.04.2026 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшла заява, обґрунтована наступним:
- об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові про стягнення коштів з комунального некомерційного підприємства за спожитий протягом листопада-грудня 2022 року обсяг електроенергії на підставі договору від 31.12.2021 про постачання електричної енергії, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону, є заборона передачі електроенергії, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні;
- відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 21.04.2023 № 4316/20.5/7-23 у зв`язку з перебуванням певних територій у тимчасовій окупації (ОСР не контролює власні електромережі на час окупації), ОСР (в даному випадку АТ «Запоріжжяобленерго») не має можливості відстежувати обсяги надходження електроенергії до мереж розподілу, а також, оскільки неможливо визначити від чиїх мереж здійснюється розподіл та куди надходить вироблена електроенергія під час окупації території, покази по об`єктах споживачів, розташованих на окупованих територіях, як щодо споживання, так і щодо генерації, мають прийматися рівними нулю. Натомість, позивачем у цій справі на підтвердження заборгованості по актам прийому-передачі за лютий та квітень місяці 2022 року, які не отримані та не підписані відповідачем, згідно з даними ОСР нарахована електроенергія (дані не визначені нулем) до адміністративних будівель Відповідача, які знаходяться у м. Мелітополь (тобто знаходяться на тимчасово окупованій території);
- з огляду на вищенаведені висновки Верховного Суду і встановлені обставини у цій справі щодо поставки електроенергії за актами прийняття-передавання електричної енергії за лютий та квітень місяці 2022 року, що не були отримані та не підписані відповідачем, за якими електрична енергія поставлялась відповідачу до технологічної площадки, що знаходиться в населеному пункті, який перебуває в окупації і дані по такому об`єкту мають дорівнювати 0, суд першої інстанції помилково задовольнив позов ТОВ «ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС» до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу від 22.12.2021 № 36/22-ЗП/55-21 за період лютий-липень 2022 року на загальну суму 92 336,73 грн.

Встановлені судом обставини справи.
Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” (Постачальник, позивач у справі) та Мелітопольським управлінням Державної казначейської служби України Запорізької області (Споживач, відповідач у справі) 22.12.2021 укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №36/22-ЗП/55-21 (надалі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору цей договір про постачання електричної енергії Споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. 
Пунктом 2.1 Договору визначено, що за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу за кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія) у терміни, на умовах, в обсягах та порядку, передбачених та визначених цим договором, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії у розмірі, строки, порядку та на умовах, передбачених договором. 
Згідно з п. 2.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 3/2-22 від 31.01.2022) очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з моменту акцептування заяви на зміну Постачальника відповідним оператором системи розподілу до 31.12.2022 становить 34760 кВт*год.
Згідно із п. 5.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 2/1-22 від 28.01.2022) ціна за одиницю товару – за 1 кВт.*год. електричної енергії розраховується відповідно до Додатку № 1 до договору та складає 5,2720524 грн., у тому числі ПДВ – 0,8786754. 
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.12 Договору).
Пунктом 5.13 Договору визначено, що оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника із спеціальним режимом використання. Оплата проводиться за КПКВК 3504010 “Керівництво та управління у сфері казначейського обслуговування” та КЕКВ 2273 “Оплата електроенергії”. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів згідно платіжних документів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни. 
Згідно із п. 5.14 Договору Постачальник до 11 (одинадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє Споживачу рахунок за спожиту електричну енергію та Акт приймання-передачі товарної продукції за спожиту електричну енергію. Оплата вартості спожитої електричної енергії за договором має бути здійснена Споживачем післяоплатою на підставі Акту та рахунку Постачальника протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання документів Споживачем. 
Відповідно до п. 14.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1/61-21 від 31.12.2021) цей договір набирає чинності і вважається укладеним з дати його підписання сторонами і вступає в дію з 01.01.2022, а в частині постачання – з моменту акцептування заяви про зміну Постачальника відповідним оператором системи розподілу, та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
Додатком № 2 до Договору є Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, яка підписана відповідачем 22.12.2021.
Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивачем у період з лютого по липень 2022 року поставлено відповідачу (Споживачу) електричну енергію на суму 92334,73 грн., про що свідчать Акти прийому-передачі електричної енергії за цей період. На оплату відповідачу виставлені відповідні рахунки. Зазначені акти та рахунки направлялись відповідачу на його електронну адресу. Споживання відповідачем електричної енергії у спірний період підтверджується листом від 12.05.2023 вих. № 007-66/2750 ПАТ “Запоріжжяобленерго” (адміністратора комерційного обліку), адресованим ТОВ “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС”, в якому міститься інформація, що відповідно до п. 5.2 договору розподілу фактичні обсяги електричної енергії по споживачу Мелітопольському управлінню Державної казначейської служби України Запорізької області за розрахунковий період: лютий 2022 року – 11054 кВт*год., березень 2022 року – 0 кВт*год., квітень 2022 року – 2709 кВт*год., травень 2022 року 2709 кВт*год., червень 2022 року – 0 кВт*год., липень 2022 року – 1042 кВт*год., всього за період з 01.02.2022 по 17.07.2022 – 17514 кВт*год. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість по оплаті за спожиту у спірний період електроенергію та за надані послуги з розподілу електроенергії в сумі 92334,73 грн.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості спожитої електроенергії у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Щодо наявності/відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у справі № 908/2078/23, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частинами 3 та 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
Звертаючись із апеляційною скаргою у даній справі прокурор вказав, що оскаржуваним рішенням суду задоволено вимоги до Мелітопольського УДКСУ; стягнуто з бюджетної установи 92 тис. грн за Договором № 36/22- ЗП/55-21, джерелом фінансування якої визначено Державний бюджет України. У свою чергу правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а їх безпідставне стягнення такому суспільному інтересу не відповідає. Відповідно до інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 18.04.2024 № 04-08.3-10/3183 Мелітопольське УДКСУ не може представляти свої інтереси в суді як самостійна юридична особа, оскільки у роботі їх працівників з 01.03.2022 встановлено простій до закінчення обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників, який триває по теперішній час. Жодним нормативно- правовим актом до цього часу не визначено правонаступника прав та обов`язків Мелітопольського УДКСУ для здійснення представлення його інтересів в суді. Як вбачається з листа ГУ ДКСУ у Запорізькій області від 30.05.2024 № 04-08.3-06/4299, не встановлено для Мелітопольського УДКСУ бюджетних асигнувань для проведення витрат (у тому числі на сплату судового збору) та не затверджено кошторис витрат на 2023 та 2024 роки. Одночасно, відповідно до Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 №1280, вони підпорядковані та контролюються відповідним Головним управлінням Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Відтак, Мелітопольське УДКСУ підпорядковується та контролюється ГУ ДКСУ у Запорізькій області. Відповідно до Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого вищевказаним наказом Міністерства фінансів України, ГУ ДКСУ у Запорізькій області здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Виконуючи відповідні функції, ГУ ДКСУ у Запорізькій області листом від 18.04.2024 № 04-08.3-10/3183 звернулось до обласної прокуратури та просило вжити заходів до представництва державних інтересів у спірних правовідносинах.
З вищенаведеного вбачається, що уповноваженим органом влади у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.
На адресу ГУ ДКСУ у Запорізькій області обласною прокуратурою скеровано лист від 17.05.2024 № 15/2-2480-24, яким прокуратурою повідомлено про можливе порушення державних інтересів у зв`язку з прийняттям оскаржуваного судового рішення; запропоновано самостійно оскаржити його в апеляційному порядку.
Листом від 30.05.2024 № 04-08.3-06/4299 (отримано Запорізькою обласною прокуратурою 03.06.2024) ГУ ДКСУ у Запорізькій області повідомило про неможливість подання апеляційної скарги у справі № 908/2078/23.
Апеляційний господарський суд констатує, що вказане свідчить про неналежне здійснення ГУ ДКСУ у Запорізькій області заходів щодо захисту власних інтересів та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даної апеляційної скарги.
Запорізькою обласною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу ГУ ДКСУ у Запорізькій області направлено лист №15/2-2480-24 від 06.06.2024, яким повідомлено, що обласною прокуратурою будуть вжиті заходи представницького характеру та внесено до Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу в інтересах держави, в особі ГУ ДКСУ у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі №908/2078/23.
З огляду на викладене, колегія суддів висновує про дотримання прокуратурою вимог ст. 23 «Про прокуратуру» та наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у справі № 908/2078/23
Щодо розгляду справи по суті.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді - грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що до закінчення перегляду судового рішення Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 зупинялося апеляційне провадження у цій справі № 908/2078/23.
Предметом розгляду Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема, виснував, що Законом України від 16.11.2022 № 2764-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2764-ІХ) частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, відповідно до якої дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (згідно зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно») вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, із 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Однак відповідно до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», правовий статус тимчасово окупованої Російською Федерацією території в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, про поширення положень статті 13-1 Закону № 1207-VII на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначив про те, що: «… підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні».
Колегія суддів під час перегляду рішення господарського суду у цій справі № 908/2078/23 ураховує наведені висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, відповідно до положень частини четвертої статті 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовним критерієм.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, Мелітопольське управління Державної казначейської служби України Запорізької області зареєстроване за адресою: 72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Михайла Грушевського, буд. 11.
Апеляційний господарський суд у цій справі встановив, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Позивач у цій справі просив стягнути з Відповідача заборгованість за електричну енергію у період з лютого по липень 2022 року: лютий 2022 року – 11054 кВт*год. на суму 58 277,27 грн., березень 2022 року – 0 кВт*год., квітень 2022 року – 2709 кВт*год. на суму 14 281,99 грн., травень 2022 року 2709 кВт*год. на суму 14 281,99 грн., червень 2022 року – 0 кВт*год., липень 2022 року – 1042 кВт*год. на суму 5 493,48 грн., всього за період з 01.02.2022 по 17.07.2022 – 17514 кВт*год. на загальну суму 92 334,73 грн.
Тобто, ТОВ “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” просив суд стягнути з Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області заборгованість за поставлену ним електроенергію у період, коли м. Мелітополь, де територіально знаходиться відповідач, з 25.02.2022 вже було тимчасово окуповано військами РФ.
Таким чином, ураховуючи правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №908/1162/23, апеляційний господарський суд констатує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у відповідній частині та висновує, що підставою для часткової відмови у позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію, при цьому факт тимчасової окупації міста Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади з 25.02.2022 є загальновідомим, що не потребує окремого доказування у цьому судовому провадженні.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що доведення/недоведення позивачем обставин фактичної поставки електроенергії на тимчасово окуповану територію, як і здійснення оплати за неї, не має правового значення для вирішення спору у цій справі.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23, від 09.03.2026 у справі №908/2241/23.
З урахуванням викладеного, позов про стягнення заборгованості за електричну енергію за Договором №36/22-ЗП/55-21 від 22.12.2021 підлягає задоволенню частково, за період з 01.02.2022 по 24.02.2022 (до тимчасової окупації м. Мелітополь), в сумі 49 951,90 грн., розраховану наступним чином: 58 277,27 грн. х 85,7142% (24 дні х 100 % / 28 днів у лютому).
У контексті доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає, що обсяги електричної енергії у лютому 2022 року (11,054000 тис. кВт*год.) на суму 58 277,27 грн. підтверджуються складеним позивачем актом №276 прийому-передачі електричної енергії за лютий 2022, листом ПАТ “Запоріжжяобленерго” від 12.05.2023 № 007-66/2750, зі змісту якого слідує споживання відповідачем електричної енергії у лютому 2022 в обсязі 11 054 кВт*год. (т. 1, а.с. 40).
У свою чергу, прокуратурою належними та допустимими доказами не спростовано факт та обсяг споживання відповідачем електроенергії у лютому 2022 року, до моменту окупації м. Мелітополь, з 01.02.2022 по 24.02.2022 включно.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись приписами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення - скасувати як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Судові витрати.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 ГПК України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275-277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі № 908/2078/23 – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” 49 951,90 грн. основного боргу та 1 161,61 грн. судового збору. Видати наказ.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС” на користь Запорізької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 478,39 грн., про що видати наказ.
Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв