ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 р. 	Справа № 520/32767/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.12.25 по справі № 520/32767/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області , Національної поліції України  третя особа  Державне бюро розслідувань 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України, третя особа Державне бюро розслідувань, в якому просив суд: 
1. Визнати протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає у не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В.
2. Визнати протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 було направлено інформаційний запит. 
3. Зобов`язати посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна, яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення.
4. Визнати протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які були направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025 року, 16, 24 та 27 вересня 2025 року.
5. Зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності за втрачений речовий доказ - Ноутбук "ASUS" model R701J, та іншого майна яке не передав Фіщенков Р.В. керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа Державне бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснено позивачеві, що спір в частині позовних вимог про: 1. Визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В.; 2. Визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 року було направлено інформаційний запит; 3. Зобов`язання посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення; 4. Визнання протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які були направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025 року, 16, 24 та 27 вересня 2025 року належить розглядати в порядку кримінального судочинства.
Роз`яснено позивачеві, що спір в частині позовних вимог про стягнення з ГУНП в Харківській області матеріальної шкоди належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції у справі №520/32767/25 є помилковим, оскільки суд допустив поверхневий підхід до визначення підсудності справи, підстав позову та які матеріально-правові вимоги заявлені до кожної із сторін спору, а тому не можна визнати законними і обґрунтованими ухвалу суду першої інстанцій у цій справі. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Державним бюро розслідувань зазначено, що обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказує на протиправність дій та заподіяння йому шкоди саме посадовими особами ГУНП у Харківській області. Крім того, позивач зазначає, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях проводиться СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Вказує, що ТУ ДБР є самостійними юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах ДКС України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Отже, центральний апарат ДБР не втручається та не міг втручатись у діяльність ТУ ДБР у м. Полтаві. У зв`язку з наведеним зазначає, що відсутні підстави для залучення центрального апарату ДБР третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що частина вимог позовної заяви ОСОБА_3 повинні розглядатися за правилами кримінальної юрисдикції в порядку, передбаченому КПК України, а частина в порядку цивільного судочинства. Отже, оцінюючи обставини справи зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не відносяться до юрисдикції адміністративних судів і не можуть бути розглянуті за правилами КАС України, оскільки висвітлені у ній спірні правовідносини стосуються досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021220000001801 від 30.11.2021, що регламентовані нормами КПК України.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ГУНП в Харківській області зазначено, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 вимагають від адміністративного суду встановлювати певні обставини досудового розслідування, досліджувати відповідні матеріали кримінального провадження, перевіряти та надавати оцінку фактичним обставинам на предмет дотримання приписами, встановленими КПК України, що не властиво адміністративному суду та не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеному ст. 2 КАС України. Таким чином, при визначені юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Національною поліцією України зазначено, що оскільки в межах даних правовідносин позивач оскаржує дії та бездіяльність відповідача, які за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для позивача певні правові наслідки, у зв`язку з чим із таких правовідносин не може виникати публічно-правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Наведений характер правовідносин та вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, у зв`язку з чим позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
З позовної заяви та доданих до неї документів встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року по справі №953/728/23 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021220000001801 від 30.11.2021 задоволено. Зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Харківській області повернути законному власнику - ОСОБА_1 тимчасово вилучене 02 лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення обшуку майно.
Позивач вказує, що в 2022-2024 роках неодноразово звертався до слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р. В. для отримання майна, однак ОСОБА_2 так і не повернув майно. Також власнику майна стало відомо, що його майно, а саме Ноутбук "ASUS" model R701J, на якому знаходився крипто гаманець з 4BTC (станом на липень 2025 року 4 ВТС = 477440.78 USD або 4996236,16UAH) - зник з СУ ГУ НП в Харківській області, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14 майже одразу після його вилучення ОСОБА_2 .
Позивач зазначив, що листом ГУНП в Харківській області № 162285- 2025 від 16.08.2025 (335400) його повідомлено (дослівно): "Встановлено, що з метою виконання вказаної ухвали суду Ви неодноразово запрошувалися до СУ ГУНП в Харківській області, проте, відмовилися від отримання наданого Вам майна". 
Позивач зазначив, що вказані в листі ГУНП в Харківській області № 162285-2025 від 16.08.2025 відомості є причиною не виконання посадовими особами СУ ГУНП в Харківській області ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року по справі №953/728/23.
22.08.2025 та 24.09.2025 позивач направляв на електронну поштову скриньку Національної поліції відповідні запити.
30.09.2025 позивач отримав лист ГУНП в Харківській області №236462 2025 від 30.09.2025 (482870) разом з відповідними матеріалами, з яких стало відомо, що згідно до наказу ГУНП в Харківській області №1128 від 05.06.2023 призначено проведення службового розслідування відносно ОСОБА_2 . 
Наказом ГУНП в Харківській області №632 від 01.08.2023 до слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення. В цьому наказі зазначено: "У березні 2023 року старший лейтенант поліції Фіщенков, Р.В. нарочно, без матеріалів виконання доручення у порядку ст. 40 КПК України та без супровідного листа, отримав речові докази у приміщенні УПК в Харківській області ДКП НП України по вказаному кримінальному провадженню не в повному обсязі, без наявності речового доказу, а саме ноутбуку ASUS model R701J. В подальшому, виявивши відсутність належного виконання доручення оперативним підрозділом, про відсутність супровідних документів та втрату речового доказу керівництву не доповів, що є порушенням п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Отримані в УПК в Харківській області ДКП НГТ України речові докази старший лейтенант поліції ОСОБА_2 до спеціального приміщення слідчого управління ГУНП в Харківській, області в подальшому не здав, чим унеможливив їх постановлення на облік, порушивши при цьому п. 10 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок), та здійснював зберігання речових доказів у службовому кабінеті, не помістивши їх до індивідуального сейфу, чим порушив п. 7 Порядку".
Наказом №84о/с ГУНП в Харківській області від 21.02.2025 слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р. В. звільнено. 
З листа ГУНП в Харківській області № 162285- 2025 від 16.08.2025 (335400) позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 звільнений з Національної поліції України, проте, відповідні матеріали та речові докази згідно порядку, передбаченого чинним законодавством, у повному обсязі керівництву СУ дотепер не передав.
Позивач зазначив, що незважаючи на встановлений факт втрати майна позивача в наказі ГУНП в Харківській області №632 від 01.08.2023 посадовими особами відповідача не винесено постанови про виплату компенсації позивачу. Листом ГУНП в Харківській області №172218 -2025 від 22.08.2025 (355824) повідомлено позивача щодо прибуття до службового приміщення СУ ГУНП в Харківській за адресою: м. Харків, вул. Весніна, буд. 14, 26.08.2025 о 16:00 год. з метою вирішення питання повернення належного йому майна. Проте, посадові особи Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області не виконали ухвалу суду, та твердження, викладені в листі ГУНП в Харківській області №172218 2025 від 22.08.2025 (355824).
Позивач також зазначив, що з 22.02.2025 керівництво СУ ГУНП в Харківській області не вчинило жодної дії щодо повернення майна та виконання обов`язків які виникли після винесення ухвали Полтавським апеляційним судом від 07.02.2023 по справі №953/23287/21 та ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року по справі №953/728/23.
Позивач вважає, що вказані вище обставини свідчать, що більша частина майна позивача, що повинна бути повернута – розкрадена, пошкоджена або підмінена, а відповідальні особи СУ ГУНП в Харківській області займаються фальсифікацією фактів. Обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно вилучено, прямо передбачений чинним законодавством. 
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про: 1) визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В.; 2) Визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 було направлено інформаційний запит; 3) Зобов`язано посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення; 4) Визнано протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які були направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025, 16, 24 та 27 вересня 2025 року, належить розглядати в порядку кримінального судочинства.
Також, позовні вимоги про вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності за втрачений речовий доказ, випливає із дій відповідача щодо розслідування кримінального провадження №12021220000001801, а тому порядок відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування, повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина 3 статті 124 Конституції України).
Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункти 1-3 частини 1 статті 4 КАС України адміністративною справою визначають переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; а адміністративним судом - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини 2 статті 19 КАС).
Відповідно до частини 6 статті 21 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
- визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, які полягають в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В.;
- зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності за втрачений речовий доказ - Ноутбук "ASUS" model R701J, та іншого майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення, колегія суддів зазначає наступне.
В обгрунтування вказаних вимог, позивачем зазначено, що йому завдано збитків внаслідок втрати майна посадовими особами ГУНП в Харківській області, незважаючи на наявність ухвали Київського районного суду від 15.03.2023 по справі №953/728/23 про зобовязання слідчого СУ ГУНП в Харківській області повернути законному власнику ОСОБА_1 тимчасово вилучене у ході проведення обшуку 02.02.2022 за адресою АДРЕСА_1 майно.
З положень частини п`ятої статті 21 КАС України випливає, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовим спором є, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
Отже, характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Відповідно до статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; {Пункт 2 статті 3 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012} 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода..
Частиною першою статті 11 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди, відповідно до статті 2 цього Закону, орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції..
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом, визначено статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України (в інших випадках заподіяння шкоди цими органами) діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас цими нормами не заперечується обов`язковості наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і доведення наявності цих умов лежить на позивачеві, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Порядок застосування та реалізація вказаних вище норм Цивільного кодексу України у відносинах щодо відшкодування майнової шкоди, в тому числі завданої органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду або органом державної влади при виконанні ними своїх повноважень наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №755/13879/16ц, 20.09.2018 по справі № 686/23731/15ц та 22.04.2019 у справі №236/893/17.
Аналізуючи вказані норми, у співставленні з фактичними обставинами справи, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, які полягають в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В. та зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності за втрачений речовий доказ - Ноутбук "ASUS" model R701J, та іншого майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення, відповідно до статті 12 Закону України № 266/94-ВР є способом примусового зобов`язання відшкодувати позивачу завдану шкоду у вигляді збитків, пов`язаних з ймовірною втратою вилученого у останнього майна.
Адміністративні суди, як зазначено вище, можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Враховуючи, що вимоги позивача за своїм змістом і метою є вимогами про стягнення шкоди і непов`язані з вимогами вирішити публічно-правовий спір, їх розгляд адміністративним судом неможливий.
Аналогічні висновки містять постанова Верховного Суду від 13.11.2025 по справі №320/26954/24, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, випливає з приватноправових відносин і має вирішуватися місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 4 КАС України, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).
Приймаючи ухвалу від 22.12.2025, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимога про визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В. належить розглядати в порядку кримінального судочинства, а отже ухвала в цій частині підлягає зміні відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України. Висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ГУНП в Харківській області матеріальної шкоди належить розглядати в порядку цивільного судочинства є обгрунтованими.
Щодо посилання позивача на постанову Харківського апеляційного суду від 10.02.2026 по справі №953/968/25, в якій зазначено, що позовні вимоги про: визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від 12 грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996 № 6/5/3/41; зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996 № 6/5/3/41, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в межах справи №953/968/25, Харківський апеляційній суд надавав оцінку саме питанню процедурної бездіяльністі ГУНП як органу влади, зокрема щодо ігнорування розгляду вимоги вимоги, відповідно до п. 12 Положення від 04.03.1996 № 6/5/3/41, тоді як в межах справи №520/32767/25 спірним питанням є саме завданої шкоди у вигляді збитків, пов`язаних із втратою належного ОСОБА_1 майна.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 щодо:
- визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 направлено інформаційний запит. 
- зобов`язання посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення;
- визнання протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025 року, 16, 24 та 27 вересня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в матеріалах електронної справи міститься інформаційний запит ОСОБА_1 від 18.08.2025, який надіслано до Національної поліції України 22.08.2025 та в якому позивач посилається на ЗУ "Про доступ до публічної інформації" щодо надання відповідної інформації, а саме: 1) Яке майно, якке було вилучене 02.02.2023 у заявника, що не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області. Заявник просить надати повний список його майна, яке наявне у керівництва СУ ГУНП в Харківській області і перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення; 2) Надати докази, що з метою виконання ухвали суду по справі №953/728/23 заявник неодноразово запрошувався до СУ ГУНП в Харківській області; 3) Надати докази, що заявник відмовився від отримання наданого майна.
Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
З огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Розпорядник інформації, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
При цьому, суд першої інстанції не надав належну оцінку тій обставині, що позивач звернувся з інформаційним запитом до Національної поліції України, посилаючись саме на ЗУ "Про доступ до публічної інформації".
Пунктом 7 ч. 1 ст. 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження
Водночас, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі щодо вимоги, зокрема, про визнання протиправним не надання інформації щодо якої 22.08.2025 направлено інформаційний запит до НПУ та зазначаючи, що в цій частині вимогу слід розглядати в порядку кримінального судочинства, суд першої інстанції не з`ясував, чи є відповідач у даному випадку розпорядником публічної інформації і чи його рішення, дії чи бездіяльність у частині доступу до публічної інформації порушують права позивача, враховуючи, що вказаний запит містить посилання на Закон України "Про доступ до публічної інформації".
Також, судом першої інстанції взагалі не надано оцінки вимогам щодо не розгляду скарг ОСОБА_1 , які направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025, 16, 24 та 27 вересня 2025 року, а саме не встановив, які питання у них порушував позивач, в якому порядку подані скарги та які дії вчинив з цього питання їх отримувач.
З огляду на те, що суду адміністративної юрисдикції підсудні справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду запиту на інформацію (п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС КАС України), а суду кримінальної юрисдикції – щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування (статті 303-307 КПК України), без установлення вказаних обставин неможливо погодитися або спростувати висновок суду щодо непідсудності справи в цій частині адміністративному суду, з урахуванням чого колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмови у відкритті провадження за позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 направлено інформаційний запит та визнання протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025, 16, 24 та 27 вересня 2025 року - передчасним.
Таким чином, оскаржувану ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в цій частині не можна визнати законною та обґрунтованою.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 з вимогами щодо визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 направлено інформаційний запит, зобов`язання посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській областів та визнання протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025, 16, 24 та 27 вересня 2025 року, а тому зазначена ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню, а справу слід передати для продовження розгляду до суду першої інстанції щодо вказаних вище позовних вимог.
Інші аргументи, зазначені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням ухвали суду та частковою її зміною. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 по справі № 520/32767/25 - скасувати в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання протиправним не надання інформації, щодо якої 22.08.2025 направлено інформаційний запит; зобов`язання посадових осіб ГУНП в Харківській області надати перелік майна яке не передав ОСОБА_2 керівництву СУ ГУНП в Харківській області після звільнення; визнаня протиправним не розгляд по суті та надання відповідей на скарги, які були направлені на електронну поштову скриньку Національної поліції України - vidkrytist@police.gov.ua - 25.08.2025 року, 16, 24 та 27 вересня 2025 року.
Справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 по справі №520/32767/25 в частині роз`яснення ОСОБА_1 , що позовні вимоги про визнання протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає в не винесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютного гаманця з 4 BTC, програмного забезпечення та інформації, а саме відеоархівів, що були на ноутбуку ASUS model R701J, який був втрачен колишнім слідчим СУ ГУНП в Харківській області Фіщенковим Р.В. належить розглядати в порядку кримінального судочинства змінити, з підстав та мотивів її прийняття, роз`яснивши, що позовні вимоги в цій частині підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 по справі №520/32767/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова